Po 15 rokoch v žurnalistike som sa naučila,
že čitateľov upútate chytľavým titulkom.
Tu je môj: „Miestna žena, 37, si zničila život.“
Nell Serranová odhodila pred piatimi rokmi sľubnú kariéru
a odišla do Londýna pre chlapa.
Spím.
Celá sa do toho vrhla, až jej to vybuchlo pod nosom.
Teraz je späť a snaží sa dodržiavať pitný režim.
Ale kto potrebuje sľubnú kariéru,
rozprávkovú svadbu,
alebo čistú spodnú bielizeň, ak môžete nosiť plavky?
Znova.
Ale aspoň je môj divný spolubývajúci z Craigslistu pohoďák
a vôbec nie je pasívne agresívny.
VYVENČI PSA!
Núti ma venčiť jeho psa. Bohužiaľ, kakať sa mu veľmi nechce.
Psovi, nie spolubývajúcemu. Fuj.
A preto som meškala v prvý deň v starej práci,
ale aspoň som si uchmatla posledné voľné parkovacie miesto.
Pardon.
Fakt si musím vypratať kufor.
O vývoji tejto pohromy vás budeme informovať.
Ešte nešťastná – Ešte nepripravená Ešte nevydatá
Ešte nenaplnená – Ešte chudobná Ešte neúspešná
Ešte nedospelá
Ešte nažive.
Meškáš.
Ale rozšírila som, že máš nastavený anglický čas
a že si šla darovať krv. Tvár sa unavene.
Čo sa tváriť, že som po opici? A ak som?
- Tu máš k prvému dňu. - Ale no!
Mojej starej práce?
- Hej, a tu máš perá k narodkám. - Lebo som staršia.
- Športové oddelenie. - Hoď dlhú.
Nie. Lebo ťa ľúbim, moja.
Tu sa nekradne, dievčatá.
- Nie si môj šéf. - Pravda.
- Ale tvoj áno. Je to divné? - Je divné, že obaja
niekomu šéfujete.
Ona je šéfkou oddelenia životného štýlu.
- To sa veľmi neráta. - Pardon!
Som pán Metro. Editujem šesťdielnu sériu
o zmenách v stanovách mestských častí.
Prepáč, nemáš náhodou stretnutie o...
Napríklad o sandáloch?
Pozri, kamoško...
Fakt meškám na stretnutie o sandáloch.
- Neskôr káva? - Hej.
Tak kam ma dáš? Na mestské témy? Kriminálne?
Na mŕtve.
Bože. Dáš ma do nekrológov?
Tvoja nová kancelária.
Nebudem klamať. Toto je šatník.
To ešte zveličuješ.
Pozri, musíš nejako začať, Nell.
Napríklad s prvým nekrológom.
Monty Waxberg.
Hudobník. Môžeš poznať jeho najznámejší džingel.
- Pesničku „Mňamková žuvačka“. - Od detstva ju neznášam.
Nesúď ľudí podľa ich obľúbených džinglov, Nell.
Každý má svoj príbeh. Je na tebe ho nájsť.
A nedotýkaj sa tej rúry. Prídeš o kožu.
Pozývam ťa. Len mi daj sekundu.
- Daj to sem. No teda. - Okej.
Pre toto ťa milujem. Vieš, ako si užívať.
Máš pokazený klaksón.
Lebo je to odsávačka na mlieko.
Pamätáš si, keď som prsia ľuďom ukazovala?
Teraz nimi ľudí kŕmim.
Je z teba drsná pracujúca mama,
čo vytvorila mojich dvoch najobľúbenejších človiečikov.
Musím ťa varovať,
Tilly stále rada nosí do školy kvietkované šaty,
ak je to tvoj spúšťač.
To nie je ideálne, Tilly.
Takže, ak už môžeš hovoriť o Phillipovi,
do notesu som si spísala pár hnusných vecí,
- o ktoré sa s tebou rada podelím. - To nechcem.
Vieš, čo chcem podniknúť na narodeniny? Chcem si užiť ako kedysi
a predstierať, že sa nebudem zotavovať 3 dni.
- Okej? - Okej.
Bože. To nie. Skry ma.
- Nie. Skry ma. - Čože? Kam? Čo? Kto?
Škótska páska.
Nell, už ju tak nemôžeš volať.
Lexi je tvoja šéfka.
A akokoľvek divne to znie, stali sme sa...
- Vrazím ti. - ...pracovné kamošky.
Čože? Nenávidíme ju.
Viem. Prepáč.
Tú prácu má len preto, že noviny vlastní jej otec,
spolu s pol Pasadenou.
Viem. Je bohatá a čudná.
A myslí si, námornícka modrá je vojenská jednotka.
Ale pracujúce mamy si ťažko nájdu iné pracujúce mamy.
Čo? Nie. Čo Tina z Metra?
Stále hovorila o svojich deťoch. Bolo to zlaté.
To boli bábiky.
Všetci sa o ňu boja.
- Ahoj, Tina. - Ahoj.
Čo je toto?
To si nemal.
V tejto snáď nie sú čerešne.
Je to karamel.
Chodil si na Stanford?
Hej. Prečo ješ bonboniéru, čo som kúpil priateľke?
Mám dnes narodky.
- Myslela som, že je pre mňa. - Nie.
Nechutné. Idem do San Diega
za priateľkou. Bez bonboniéry.
Prosím, nezabudni venčiť Arthura
s kompostovateľnými vreckami na výkaly. Nevrav mu, že má vydržať.
A ak zvýšiš termostat na 20 stupňov,
- apka ma upozorní. - Rozkaz.
- Máš nejaké narodeninové plány? - Hej.
Usporiadam divokú žúrku s asi dvomi sudmi piva a reggae skupinou.
Rovno tu pri tvojom stacionári.
To tu spraviť nemôžeš. Máme dohodu.
V zmluve o podnájme je, že všetci hostia musia byť dopredu sch...
- Sranduješ? - Jasné.
Kámo, čo máš Aspergera?
Mám.
Ozaj? Bože, prepáč, to som tak nemyslela.
Nemám. Myslela si si, že mám Aspergera?
- Tak trochu hej. - Mám ho.
Dobre. Pekný víkend.
Ďakujem.
Fíha, 14 dolárov za drink.
Kedysi sme vyrábali LSD vo vani
a rozdávali ho zadarmo.
Ach. Chýbajú mi 90. roky.
Ako to, že máš nos v telefóne?
Chcela som vedieť, či mi môj bývalý snúbenec
zaželá šťastné narodeniny, ale zatiaľ nie, takže...
Vieš, ako sa cez neho dostaneš?
Vlezením pod niekoho iného.
Paráda. Vďaka za vašu múdrosť.
- Čauko! - Tu si,
- oslávenkyňa! - Ahojte!
- Áno. - Ahoj.
Nič si nechcela, ale zastavili sme sa na pumpe.
Aspoň po niečo malé.
To ste nemuseli.
Kondómy a lósy?
- Lebo chceš, aby sa ti pošťastilo. - Áno!
A zabavíme sa, nech už príde ktokoľvek. Čiže...
Kto ešte príde?
Ahoj, parťáčka.
Snáď nie je čudné, že som ti prepadla oslavu.
Nie, vôbec. Sme kolegyne.
No to nie úplne.
Žartujem!
Aj keď to je pravda.
- Som tvoja šéfka. - Hej.
Ale chcem, aby si vedela, že chcem byť iná šéfka, ako bol môj otec.
Bol rezervovaný a nevedel, ako to chodí.
A ak ma niečo naučil zlomený chrbát na olympijskej drezúre,
je to, že si len taká silná ako tvoj kôň.
A vy ste moje kone.
- Lexi, počuj. - Som zase divná a arogantná?
- Vraj sme tvoje kone. - Preto ťa potrebujem.
A to mi pripomína.
Jeden víkend počas lockdownu, keď boli naše rodiny v karanténe...
Bývali ste spolu?
- Hej. - Bola to skvelá zábava.
Mnohí vravia, že si pandémiu neužili,
ale ja teda áno.
Raz v noci sme sa so Sam pustili do le sauvignon blanc
a bola veľmi úprimná a povedala mi, ako pôsobím na ľudí.
A...
Som veľmi vďačná, že mám kamarátku ako ty.
Postarám sa o teba.
Nevadí ti, že prišla, že?
- Pohodička. Hej. - Hej.
Len som si neuvedomila, aké ste si blízke.
- Viem. - Ale to je v pohode.
Len mi dlžíš ďalší večer, okej?
- Jasné. Áno. - Áno. Okej.
Mám na sobotu dva lístky do klubu Underground.
Téma je prom v 80. rokoch.
Dám si svoje svadobné šaty, ty tvoje družičkovské.
- Aspoň ich využijeme. - Rada by som.
Ale v sobotu už niečo mám.
- Niečo s Lexi. - Hej.
Takmer sme to dali. Takmer.
Zatlieskajme Dennisovi a škótskej páske.
- Škótskej páske? - Vymysleli sme ti prezývku.
Taký malý súkromný žartík medzi kamarátmi.
- Nell, spomaľ. - Prečo? No tak.
Škótska páska, lebo sa len na každého nalepíš.
A mysleli sme si, že si Škótka.
Tvoj krik bol ako zo Statočného srdca.
Vravím si: „Škótka.“
No tak. Príde ti to vtipné, nie?
Nebola som to len ja!
Hej, jasné. Len si vezmem kabelku.
Dobre! Ďalšie kolo drinkov.
„Ak toto čítaš, chladnička je otvorená pridlho.“
Bože môj.
Ako som tu skončila?
Nuž, je to pravda.
Nikdy nevieš, kam ťa život dovedie.
Nepribližuj sa. Zabijem ťa.
Nemusíš. Už som mŕtvy.
Prišiel si ma zabiť?
Prosím, to nerob.
Nie, neprišiel som ťa zabiť.
Volám sa Monty Waxberg.
Mňamková žuvačka Chuť plná šťastíčka
Monty Waxberg píše džingle, ktoré si spievate
Nie. Nevidím mŕtvych ľudí. Nie.
To bude tými hranolkami, tortou,
piatimi drinkmi a koláčikom z trávy.
Upokoj sa, Keith Richards.
Nemôžeš to komentovať. Neexistuješ.
Takže... Idem do izby, zamknem za sebou
a pred dvere dám kopu ťažkých škatúľ.
Niežeby som si myslela, že tu si, ale potrebujem kardio.
A keď sa ráno zobudím, budeš preč. Dobrú noc!
Ránko.
Ustúp. Ako si sa dostal cez tie škatule?
Netuším. Ešte nikdy som nebol mŕtvy.
A odkedy som zomrel, nechodím cikať. Šetrí to veľa času.
- Spoločnosť. - Ďalej.
Si v poriadku? Práve som sa vrátil a kričala si.
Ty ne...
- Som v pohode. - Fajn.
Neupraceš obývačku? Je plná kondómov.
Hej. Prečo asi držím toto?
Okej, super.
Zaujímavý fakt.
Vidíš ma iba ty.
- Nie! - Áno.
Nie!
Čo sa to deje?
Toto nie je pravda. Bože.
Bývam poslednou dobou smutná
a možno trpím depresiami.
Poriadne sa o seba nestarám a mala by som viac cvičiť.
Okej. Nejdeme si zabicyklovať?
Nie, dík. Idem sa prejsť.
Siri. Napíš Sam.
Prepáč, že som to prehnala s pitím.
Nezbehneme neskôr na kávu?
Tu jesť nechceš.
Dve slová: švá a by.
Nie!
Choďte, choďte!
Nie! Vystúp si.
To on ma zabil.
- Čo? - Žartujem. Bola to rakovina prostaty.
Neprenasleduj ma!
Bože. Stačilo! Čo mám spraviť, aby si zmizol?
Neviem.
Netuším, čo tu robím.
Žiadne pravidlá, návod. Celé je to zle zorganizované.
Takéto filmy poznám.
Musia byť nejaké čarovné slová, ktorými ťa pošlem ďalej.
Ako: „Oslobodzujem ťa z tvojho strašného života.
Nasleduj svetlo, Carol Anne!“
Z môjho strašného života?
Áno. Tvojho strašného života.
Písala som o tebe. Si mŕtvy, dvakrát rozvedený
akože hudobník, ktorý napísal džingel o žuvačke, čo nenávidím!
A čo ty?
Som tu s tebou asi 24 hodín a nie si teda žiadna výhra.
Veľa piješ.
Závidíš šťastie ostatným.
A doslova utekáš pred všetkými ťažkosťami.
Toto si nenechám.
Nenechám sa analyzovať mŕtvolou.
Vidíš? Utekáš.
Ja ne... Nie.
Skvelé, dík. Zmeškala som hovor od Sam.
Dostala som tvoju správu.
Včera sa to vymklo spod kontroly.
Zabávali sme sa, keď sme nemali radi Lexi,
ale bola mi skvelou kamarátkou, kým si bola preč.
A je šéfkou. Takže na tvojom mieste by som sa ospravedlnila.
Pokecáme neskôr.
Tak čo teraz spravíš?
Čo?
Máš ty ale kanceláriu, Lexi.
To je kôň, čo ma zo seba zhodil. Todd.
- Pripomína mi moje zlyhania. - Fíha.
Ako ti pomôžem?
Doniesla som ti nejaké donuty ako ospravedlnenie.
Včera večer som sa nezachovala najlepšie. Prepáč.
Sľubujem, že budem profesionálnejšia.
- Ukradla si ich z kuchynky? - Nie. Prečo?
Niektoré majú stopy po zuboch a na krabici je „kuchynka“.
Tak potom áno.
Okej, prepáč. Ahoj.
To nebolo poriadne ospravedlnenie.
Očividne mi chceš niečo povedať, tak buď reportérka.
Podaj mi celý príbeh.
To nie je dobrý nápad.
Ja mám nápad.
Každá máme 30 sekúnd
na to, aby sme povedali, čo si o tej druhej myslíme.
Bez následkov, dobre?
Ja prvá.
Keď si vypiješ, nevieš sa správať.
Fíha. Ideš rovno na to.
Podľa mňa máš nezdravý vzťah so svojím koňom.
To tričko vyzerá ako z výpredaja.
- To ja som odjedla z donutov. - Robíš v novinách.
Ty robíš v novinách.
Vedela som, že ma nechceš na oslave, no aj tak som prišla.
Nemyslím, že si dosť dobrá pre Sam.
Dennis sa pýtal, či ťa neprijať. Ja že nie.
Vzdala si sa sľubnej kariéry pre muža.
A keď to nevyjde, mám ťa chlácholiť?
Názor som zmenila, keď mi Sam povedala, že si na tom zle
a potrebuješ druhú šancu.
Prijala som ťa kvôli nej.
Ale som tvoja šéfka a ak neodvedieš dobrú robotu, padáš.
Bude jedno, s kým sa kamarátiš.
Okej, dobre vedieť.
A táto hra sa mi nepáči.
Je lepšia, keď ju hráš s rodinou.
- Si tu? - Hej.
Stále zatváram oči a dúfam, že ich otvorím a budem v Madride.
Čo sa tak tváriš?
Neviem, prečo som si myslela, že sa vrátim
a hneď nabehnem do starých koľají.
Ale všetko sa zmenilo
a cítim sa od všetkých odstrihnutá.
Takže čo spravíme?
Budeme tu sedieť a navždy sa ľutovať?
Som v pekle?
- Ak si tu so mnou? Asi. - Bože môj.
Už viac nemôžem počúvať to tvoje nariekanie.
Buď ťa udusím vankúšom alebo ideme von.
Udus ma.
Toto je také hlúpe.
Čo tu robíme? Podelíme sa o bruschettu?
Nepotrebuješ ich.
Všetci na mňa pozerajú. Čudujú sa, čo mi je
a prečo som sama na takomto nádhernom mieste.
Niečo ti poviem.
Bol som talentovaný pianista.
Presťahoval som sa do Kalifornie počas Leta lásky
a chcel som tvoriť úžasnú hudbu.
A napísal som „Mňamkovku“.
- Nespievaj. - Viem. Je to trápne.
Chcel som toho oveľa viac.
Nahneval som sa.
Odtláčal som od seba ľudí a keď som si konečne vyliezol zo zadku,
uvedomil som si, že mám okolo seba ľudí,
ktorí žijú svoje životy
a vôbec neriešia, o čom by mal byť život.
Ale aký naozaj je.
A keď som to pochopil, všetko sa zmenilo.
Pozri na tamtú ženu.
Nerozmýšľa o tom, ako vyzerá.
Len si užíva svoj život, ako sa deje.
Toto nemusíš robiť.
- Čo? - Vysvetľovať mi,
že ak nezmením svoj život,
skončím sama, nahodená, a so škaredým náhrdelníkom na krku.
Alebo si ho možno dáš,
lebo ti ho kúpil manžel v Španielsku na výročie.
- To je tvoja žena? - Áno, je.
Bože môj.
To ma veľmi mrzí.
Neviem, ako sa zmeniť.
- Som na dne. - To si.
- Dík. - Ale to je v poriadku.
Aj ja som bol.
A stretol som Cricket.
Bože, tak by som jej chcel ešte raz povedať, aká je krásna.
Okej.
Prepáčte, dúfam, že to nie je príliš čudné,
ale niekto by vám mal povedať, ako dnes krásne vyzeráte.
No aké prekvapenie.
Ďakujem.
A váš náhrdelník je úžasný.
Ten mám od manžela.
Je trochu gýčový, ale pripomína mi ho.
Toto ozaj bežne nerobím,
ale nemohla by som si k vám prisadnúť na pohárik vína?
Iba ak to bude tequila.
Nech sa páči.
Som Nell.
Ja Cricket.
Ďalej.
Mám ďalšie vrecká na hovienka
pre Arthura,
aby si bola vždy pripravená.
Ďakujem.
Ešte niečo?
Nevolá sa to Asperger,
ale porucha autistického spektra.
Znamená to pre každého niečo iné.
Ja potrebujem štruktúru a rutinu.
Sú dobré spôsoby, ako čo robiť, a zlé spôsoby.
Nič medzitým.
Ako tie vrecúška.
Hej, aj tie.
Ale som environmentálny právnik. To by mal každý.
Svet je v plameňoch.
Hej.
A ja viem,
že sa so mnou občas ťažko žije.
Už mi to povedali.
A aj mne.
Možno sa k sebe hodíme.
Maj pekný deň.
Ako vieme, či bol život plnohodnotný?
Opisujeme ľudské životy jednou vetou.
„Bola úspešnou reportérkou.“
„Bol to starý kamarát a nový šéf.“
„Bola pracujúcou mamou.“
To je príliš veľa bozkov.
„Zložil Mňamkovú žuvačku.“
Ale pravdou je, že jedna veta nezhrnie celý život.
Áno, nie sme, kde by sme mali byť,
ale mám plán. Len to trvá trochu dlh...
Život je komplikovaný.
Vďaka, ocko.
A ľudia nie sú vždy takí, za akých ich máme.
Prepáč <3
Pravdou je, že všetci sme len vo vývoji.
Rovnako ako naše vzťahy.
Tie, ktoré si chceme udržať.
A občas, ak sa nám pošťastí,
aj nové, ktoré nás zaskočia.
Ahoj.
Si pripravená to tu rozprúdiť?
To ale som.
No poď, moja.
- Poviem ti dobové príbehy. - Áno, prosím.
„Monty Waxberg veril,
že nikdy neviete, kam vás život zavedie.
Takže len po ceste otvorte svoje srdce a počúvajte.
Každý má svoj príbeh.
Ak si nájdete čas na to, aby ste si ho vypočuli.“
Ak ti poviem, že je to dobré, budeš chcieť založiť odbory.
Takže to len nahodím do nášho čísla.
- Okej. - Okej.
Nenechaj sa peknými slovami zmiasť, deduško.
Snažím sa neprísť o prácu.
Ani sme sa nerozlúčili.
Nevychovanec.
Poslal som ti ďalšiu úlohu.
Majiteľku reštaurácie na dim sum
v Chinatowne.
Idem na to.
Ahoj.
Budem úprimná, lebo som mŕtva.
Tvoj bio deodorant nefunguje.
A prečo nie si vydatá?
Čas beží.
Preklad titulkov: Jana Schreiberová