Po 15 letech jako novinářka vím, že je důležité
zaujmout čtenáře poutavým nadpisem.
Tohle je ten můj: „Místní 37letá žena si zničila život.“
Nell Serano před pěti lety zahodila slibnou kariéru
a odjela do Londýna kvůli chlapovi.
Spím.
Dala lásce všechno, než od ní dostala kopanec.
Teď je zpátky a nezapomíná na pitný režim.
Ale kdo potřebuje slibnou kariéru,
pohádkovou svatbu
nebo čisté kalhotky, když si můžete vzít spodek plavek?
Zase.
Dobré je, že ten divný spolubydlící z Craigslistu je mega pohodář
a vůbec není pasivně agresivní.
VYVENČI PSA!
A taky mě nutí venčit mu psa. Bohužel se stydí kadit.
Pes, ne spolubydla. Odporné.
A kvůli tomu všemu jsem první den ve staré práci přišla pozdě,
ale aspoň mám poslední parkování. Blýská se na lepší časy.
Promiňte.
Bože, musím ten kufr uklidit.
Víc o této chodící pohromě za pochodu.
Stále nešťastná. Stále sama. Stále spoutaná.
Stále nenaplněná Stále pozadu – Stále chudá.
Stále dítě
Stále naživu
Jdeš pozdě.
Ale řekla jsem všem, že máš na mobilu britský čas
a že jsi darovala krev. Takže buď trochu malátná.
A co hrát kocovinu? Co když ji mám?
- Koupila jsem ti na první den kytku. - Hele!
Ve staré práci?
- A nějaké propisky na narozky. - Protože mám o rok víc.
- Sportovní sekce. - Dlouhý!
Ne, protože tě mám ráda, zlato.
Nekraďte, holky.
- Ty nejsi můj šéf. - Pravda.
- Ale jsem tvůj šéf. Je to divné? - Divné je, že jste vůbec něčí šéfové.
Teoreticky je šéfkou lifestylové sekce,
- takže se to nepočítá. - Promiň!
Já jsem Domácňák, musím upravit šestidílný článek
o změnách zákona o územním plánování.
Promiň, nemáš jít náhodou na schůzku o...
Třeba sandálech.
Hele, vole...
Vlastně jdu pozdě na schůzku o sandálech.
- Pak kafe? - Jo.
Tak kam mě šoupneš? Městský život? Městský zločin?
Městská smrt.
Bože, chceš mi dát nekrology?
Tohle je tvůj nový kancl.
Jo, nebudu lhát, je to sklad.
Velkolepě řečeno.
Hele, někde začít musíš, Nell.
Začni tímhle. Tvůj první nekrolog.
Monty Waxberg.
Hudebník, kterého možná znáš z jeho nejslavnější znělky
- „Mňamy mňam, žvejku mám“. - Jako malá jsem ji nesnášela.
Neposuzuj člověka podle znělky, Nell.
Každý má svůj příběh a ty ho musíš najít.
A nesahej na tu trubku. Spálí ti kůži.
Zaplatím to. Dej mi vteřinku.
- Dej to sem, proboha. - Jo.
Proto tě zbožňuju. Umíš to rozjet.
Ne. Máš rozbitou trubku.
Protože je to odsávačka mléka.
Pamatuješ, když to byla prsa na odhalování?
Teď jsou to prsa na krmení lidí. Co se mi stalo?
Stala se z tebe drsná, pracující máma,
která stvořila dva z mých nejoblíbenějších človíčků.
Musím tě varovat,
že Tilly nosí denně do školy květinkové šaty, tak se nevytoč.
Tak se prosazuje autorita.
Takže až budeš o Phillipovi připravena mluvit,
mám v deníku spoustu pikantností,
- které ti chci hrozně moc říct. - To nechci.
Víš, co chci na narozky dělat? Chci pařit jako kdysi
a předstírat, že mi tři dny opice nevadí.
- Jasné? - Jasné.
Bože. Ne, schovej mě.
- Ne. Schovej mě. - Co? Proč? Kam? Co? Kdo?
To je Samolepa.
Nell, takhle už jí nemůžeš říkat.
Lexi je teď tvoje šéfka.
A i když to zní šíleně, staly se z nás...
- Vlepím ti ji. - ...kámošky z práce.
Co? Nesnášíme ji.
Já vím. Mrzí mě to.
Je šéfka jen proto, že její táta vlastní tenhle plátek a půlku Pasadeny.
Jo, je bohatá a divná. A myslí si, že Old Navy je složka ozbrojených sil.
Ale když jsi pracující máma, je těžké poznat ostatní pracující mámy.
Co? Ne. A co Tina z domácího?
Vždycky mluvila o dětech. Bylo to sladké.
Byly to panenky.
Všichni se o Tinu fakt bojí.
- Ahoj, Tino. - Ahoj.
BYTY BROOKMORE
Co to je?
Tos nemusel.
Doufejme, že v tomhle nejsou třešně.
Je to karamel.
Tys chodil na Stanford?
Jo. Proč se láduješ bonboniérou, co mám pro přítelkyni?
Protože mám narozky
- a myslela jsem, že je pro mě. - Ne.
Nechutné. Jedu do San Diega
bez bonboniéry za svou holkou.
Takže nezapomeň vyvenčit Arthura,
použít kompostovatelné sáčky a neříkat mu, ať to vydrží.
Jestli zvýšíš teplotu nad dvacet,
- termostat mě upozorní. - Ano, pane.
- Plánuješ na narozky něco? - Jo.
Udělám obrovskou akci a říkám si,
že seženu pár beček a reggae kapelu.
A to všechno přímo u tvého Pelotonu.
Ne, tady to nejde. Máme smlouvu.
Ve smlouvě jasně stojí, že návštěvy musí dostat svolení...
- To je vtip? - Očividně.
Hele, máš aspergera nebo tak něco?
Mám.
Fakt? Bože. Promiň mi to.
Nemám. Tys myslela, že mám aspergera?
- Tak trochu. - Mám ho.
Fajn, přeju hezký víkend.
KOKTEJLY OTEVŘENO
Díky.
Páni, 14 dolarů za koktejl.
Kdysi jsme dělávali ve vaně LSD
a jen tak ho rozdávali.
Chybí mi devadesátky.
Proč furt civíš do mobilu?
Popravdě jsem si říkala, jestli se můj ex-snoubenec bude obtěžovat
a popřeje mi vše nejlepší, ale zatím nic, takže...
Víš, jak na někoho zapomenout?
Lehni si pod jinýho.
Paráda. Díky za moudro.
- Ahoj! - Tady je,
- oslavenkyně! - Ahoj.
- Jo. - Ahoj.
Říkalas bez dárků, ale stavili jsme se na benzince a něco pro tebe máme.
Vy jste ale.
Kondomy a losy?
- Protože letos budeš mít kliku! - Jupí!
A dneska večer se pobavíme bez ohledu na to, kdo se tu objeví...
Kdo má přijít?
Ahoj, Veveřátko. Promiň, že jdu pozdě.
Doufám, že není divné, že jsem se vetřela na tvoje narozky.
Ne, vůbec ne. Jsme kolegyně.
Kolegyně úplně ne.
Dělám si srandu!
I když teoreticky je to přesné.
- Jsem tvoje šéfka. - Jo.
Ale chci, abys věděla, že se budu snažit být jiná, než byl táta.
Táta byl tak odměřený a odtržený od dění.
Jestli jsem si něco z té zlomeniny páteře během olympijské drezury vzala,
tak je to to, že jsem stejně silná jako kůň, na kterém jedu.
A vy jste můj kůň.
- Lexi. - Zase jsem divná a povýšená?
- Jo, když říkáš, že jsme tvůj kůň. - A proto vás potřebuju.
Proboha, to mi připomíná
ten víkend v karanténě, kdy se naše rodiny společně izolovaly...
Byli jste spolu?
- Jo. - A byla to taková sranda.
Vím, že spoustu lidí říká, že si pandemii neužilo,
ale mně to fakt sedlo.
No, jeden večer jsme si se Sam daly le sauvignon blanc
a byla ke mně opravdu upřímná a řekla mi, jak lidem připadám.
A...
Jsem prostě vděčná, že mám kamarádku, jako jsi ty.
Jsem tady.
Nevadí ti, že tu je, že?
- Jasně že ne. - Jo.
Asi mi jen nedošlo, že jste opravdové kámošky.
- Já vím. - Ale to nic.
Jen mi dlužíš druhý pokus.
- Máš to mít. Jo. - Ano. Fajn.
Mám dva lístky do Undergroundu na sobotu večer.
Maturiťák z osmdesátek.
Vezmu si svoje svatební šaty a ty svoje družičkové.
- Aspoň je využiješ. - To bych ráda.
Jen už v sobotu večer něco mám.
- Máš plány s Lexi. - Jo, mám.
Skoro jsme to dali. Skoro to tam bylo.
Zatleskejme Dennisovi a Samolepě!
- Samolepě? - Jo, to je tvoje přezdívka.
Jen interní vtípek mezi starými přáteli.
- Hele, Nell, klídek. - Proč? No tak.
Samolepa, protože jsi samolibá. Chápeš?
A mysleli jsme i, že jsi Skotka. Jednou jsi řvala jako Statečné srdce.
Říkám, je to Skotka.
No tak. Je to vtipné, ne?
Nejsem jediná!
Jo, jasně. Jen si vezmu kabelku.
Tak jo! Další runda.
BYTY BROOKMORE
„Pokud tohle čteš, tak je lednice otevřená příliš dlouho.“
Proboha.
Jak jsem skončila tady?
Je to pravda.
Nikdy nevíš, kam tě život zavede.
Nepřibližujte se. Zabiju vás.
To nemusíš. Už jsem mrtvý.
Přišel jste mě zabít?
Prosím, nedělejte to. Prosím, ne.
Ne, nepřišel jsem tě zabít.
Jsem Monty Waxberg.
Mňamy mňam, žvejku mám. Šťavnatou si dám.
Monty Waxberg skládá vaše oblíbené melodie
Ne, nevidím mrtvé lidi. Ne.
To ty hranolky, dort, pět koktejlů a polovina medvídka.
Nevyšiluj, Keithe Richardsi.
To nemluvíte vy, protože nejste skutečný.
Takže já jdu do svého pokoje a zamknu se
a dám před dveře pár těžkých krabic.
Ne protože byste byl skutečný, ale protože by se mi šiklo kardio.
A až se ráno vzbudím, nebudete tu. Dobrou!
Dobré ranko!
Ani krok. Jak jste se dostal přes krabice?
Netuším. Jsem mrtvý poprvé.
A taky jsem od té doby, co jsem mrtvý, nebyl čůrat, takže mám spoustu času.
- Společnost. - Dále.
Jsi v poho? Přišel jsem a slyšel křik.
Ty ho...
- Jo, v poho. - Fajn.
Uklidíš prosím ten obývák? Všude jsou kondomy.
Jo. Na co asi mám tohle?
Tak jo.
Jedna zajímavost.
Jsi jediná, kdo mě vidí.
- Ne! - Jo.
Ne, ne!
Já... Co se to děje?
Tohle se neděje. Proboha.
Vím, že teď bývám smutná
a možná mám menší depku.
Nestarám se o sebe a možná musím jen víc cvičit.
Fajn. Co kdybychom se jeli projet na kole?
Ne, díky. Potřebuju na vzduch.
Hej, Siri. Napiš Sam.
Promiň, že jsem včera přebrala.
Zajdeme odpoledne na kafe?
Tady bych nejedl.
Dvě slova: škvor, obecný.
Ne!
Jeďte, jeďte!
Nell! Vystup si. Tenhle chlap mě zabil.
- Co? - Kecám. Byla to rakovina prostaty.
Nechoďte za mnou!
Bože, dost! Co musím udělat, abyste odešel?
Nevím.
Netuším, proč tu jsem.
Žádná pravidla, žádné instrukce. To je mizerná organizace.
Znám to z filmů.
Určitě existuje nějaká formule, po jejímž vyslovení zmizíte.
Jako: „Osvobozuju vás od vašeho zpackaného života.
Vejdi do světla, Carol Anne!“
Já že mám zpackaný život?
Ano. Máte zpackaný život.
Jestli nevíte, tak o vás píšu a jste mrtvý, dvakrát rozvedený
rádoby hudebník, autor znělky, kvůli níž nesnáším žvejky!
Aha. A co ty?
Jsem s tebou 24 hodin a nejsi žádná výhra.
Moc piješ.
Závidíš ostatním jejich štěstí.
Doslova utíkáš od všech problémů ve svém životě.
Tohle fakt ne.
Nechci psychoanalýzu od mrtvoly.
Vidíš? Utíkáš.
Já nikam... ne.
Skvělé, dík. Zmeškala jsem Samin hovor.
Ahoj, došla mi zpráva.
Včerejší večer se vymkl kontrole.
Byla to sranda, když jsme Lexi neměly rády,
ale byla mi dobrou oporou, když jsi tu nebyla.
A taky je to šéfka. Být tebou, tak popřemýšlím o omluvě.
No, tak zatím.
Takže co teď budeš dělat?
Co?
To je pořádná kancelář, Lexi.
Ano, kůň, který mě shodil, Todd.
- Ať nezapomenu na neúspěchy. - Páni.
Jak ti můžu pomoct?
Chtěla jsem ti donést koblihy jako omluvu.
Včera jsem se nechovala nejlépe a mrzí mě to.
A slibuju, že od teď budu profesionálnější.
- Ukradlas je z kuchyňky? - Ne. Proč?
Několik z nich je nakousnutých a na krabici je kuchyňka.
Tak jo, ukradla.
Dobře, promiň. Pa.
To byla celkem odfláknutá omluva.
Očividně mi chceš něco říct, tak buď zpravodajka.
Vyklop to všechno.
To není dobrý nápad.
Já bych jeden měla.
Dáme si 30 sekund,
během kterých té druhé řekneme, co si o ní myslíme, bez následků.
Já začnu.
Jsi ožrala, která se neumí chovat.
Páni, jdeš na to rovnou.
Já si myslím, že máš nepatřičný vztah se svým koněm.
To tričko máš z Wet Sealu.
- Ty koblihy jsem nakousla. - Pořád děláš v novinách.
Ty děláš v novinách.
Věděla jsem, že mě na oslavě nechceš, ale šla jsem i tak.
Nejsi dost dobrá na to kámošit se se Sam.
Když tě Dennis chtěl najmout, řekla jsem ne.
Zahodilas kariéru a dolézala za chlapem. A když to nevyšlo, mám napravovat škody?
Změnila jsem názor, až když Sam řekla, že jsi na tom zle a potřebuješ pomoc.
Najala jsem tě kvůli ní.
Ale jsem tvoje šéfka a jestli neobstojíš, poletíš.
A bude jedno, s kým se znáš.
Fajn, dobré vědět.
Jo a myslím, že je to blbá hra.
S rodinou je to mnohem lepší.
- Jste tu? - Jo.
Pořád zavírám oči a doufám, že budu v Madridu, až je otevřu.
Co se děje?
Jako blbá jsem si myslela, že se prostě vrátím domů
a začnu tam, kde jsem skončila,
ale všechno je jinak
a mám pocit, že jsem od všech odtržená.
Takže co teď?
Budeme tu jen sedět a litovat se navěky?
Jsem v pekle?
- Když jste se mnou, tak nejspíš jo. - Proboha.
To tvoje fňukání už nemůžu poslouchat.
Buď tě udusím tím polštářem, nebo jdeme ven.
Uduste mě.
To je tak hloupé.
Co tu děláme? Dáme si bruschettu napůl?
Tohle nepotřebuješ.
Mám pocit, že na mě všichni hledí a říkají si, co mi je
a proč jsem sama v tak krásné restauraci.
Něco ti řeknu.
Byl jsem klavírní génius.
Přestěhoval jsem se do Kalifornie v létě lásky
a chtěl skládat neuvěřitelnou hudbu.
A nakonec jsem složil „Mňamy, mňam...“
- Nezpívejte. - Já vím, je to trapné.
Protože jsem chtěl mnohem víc.
Tak jsem se naštval.
Odstrkoval jsem lidi, a nakonec jsem se postavil nohama na zem
a uvědomil si, že jsou kolem mě lidé,
kteří žijí svůj život
a je jim fuk, jaký by život měl být.
Zajímalo je, jaký je teď.
A když jsem to pochopil, vše se změnilo.
Podívej se na támhletu ženu.
Není nesvá,
prostě si užívá život v přítomném okamžiku.
Tohle nemusíte.
- Co? - Dělat ducha budoucích Vánoc,
abych si uvědomila, že když se nezměním,
skončím úplně sama a vyšňořená se škaredým tyrkysovým náhrdelníkem.
Anebo ho má,
protože jí ho koupil manžel ve Španělsku na výročí.
- To je vaše žena? - Ano.
Bože.
Moc se omlouvám.
Já se prostě nemůžu zastavit.
- Jsem troska. - Jo, jsi.
- Díky. - Ale to nevadí,
protože jsem taky byl troska.
Než jsem poznal Cricket.
Kéž bych jí ještě jednou mohl říct, jak je krásná.
Fajn.
S dovolením, snad to není moc divné,
ale říkám si, že by vám někdo měl říct, jak jste dnes krásná.
To je ale překvapení.
Děkuji.
A máte krásný náhrdelník.
Ten mi dal manžel.
Je trochu nápadný, ale připomíná mi ho.
Víte, normálně taková nejsem,
ale bylo by divné přisednout si na skleničku vína?
Jen když si dáme tequilu.
Posaďte se.
Já jsem Nell.
Já jsem Cricket.
Dále.
- Ahoj. - Koupil jsem sáčky
na Arthurovy potřeby,
abys byla vždy připravena.
Díky.
Ještě něco?
Teoreticky už se tomu neříká asperger.
Je to porucha autistického spektra.
U různých lidí to znamená různé věci,
ale u mě to znamená, že potřebuju řád a rutinu.
Věci se dají dělat správným způsobem a špatným způsobem
a nic mezi tím není.
Jako sáčky na hovínka.
Trochu. Ale dělám environmentální právo, jsem jen zodpovědný.
To teď svět řeší.
Jo.
Jo a,
vím, že občas je těžké se mnou bydlet,
jak mi bylo řečeno.
Se mnou taky.
Takže možná se k sobě hodíme.
Přeju hezký den.
Jak poznáte, že jste žili dobrý život?
Chceme popsat život člověka v jedné větě.
„Byla úspěšnou novinářkou.
Byl to starý známý a nový šéf.
Byla pracující matkou.“
Moc pusinek.
„Byl to chlápek ze Mňamy mňam, žvejku mám.“
Ale ve skutečnosti se život nedá popsat jednou větou.
Ano, nejsme tam, kde bychom měli,
ale mám plán. Jen to trvá trochu déle, než...
Protože život je složitý.
Díky, tati.
A lidé nejsou vždy takoví, jací si myslíme.
Promiň
Pravdou je, že se všichni vyvíjíme
a stejně tak se vyvíjí naše vztahy.
Ty staré, které se snažíme udržet.
A někdy, když se nám poštěstí,
nás překvapí ty nové.
Ahoj.
Rozjedeme to?
Jasně.
Pojď, holka.
- Povykládám ti o starých časech. - Prosím.
„A jak Monty Waxber věřil,
nikdy nevíte, kam vás život zavede.
Tak na té cestě otevřete své srdce a naslouchejte.
Každý má svůj příběh.
Stačí jen přijít na to, o čem ten příběh je.“
Řekl bych ti, že je to dobré, ale to bys založila odbory,
takže místo toho to nahraju ke zveřejnění.
- Fajn. - Fajn.
Ne že vám ta slova stoupnou do hlavy. Jen si chci udržet práci.
Ani se nerozloučil.
Blbeček.
Hele, poslal jsem ti další zadání.
Majitelka úspěšné restaurace s dim sum v čínské čtvrti.
Jdu na to.
Zdravím.
Budu upřímná, protože jsem mrtvá. Váš přírodní deodorant nefunguje.
A proč nejste vdaná?
Čas běží.
Překlad titulků: Fabiána Tetamenti