- 'Neața! Am cafea pentru amândouă. - Mersi.
- Cam mare paharul tău. - Sunt 13 doze de espresso înăuntru.
Mi-e greu. Nu reușesc să mă deconectez de serviciu.
A fost verificat detectorul de monoxid de carbon?
- Îmi miroase a gaz. - Ți-e teamă să nu mori din nou?
Ești interesată de robotică?
În caz că nu știai, „robot” vine din cuvântul de origine cehă robota
și înseamnă muncă forțată.
Ce bine că măcar una dintre noi nu se teme de posibile boli cardiace! Momentan.
Cred că rubrica de necrologuri îmi afectează echilibrul psihic.
- Te înțeleg perfect. - Da?
Scuze, mint. Îmi ador slujba!
N-ai de ce să-ți ceri scuze că ești editor.
Ai un birou mare, luminos, aerisit și impunător.
Iar după tine nu se ține scai un ciudat de stagiar, cu privirea dușmănoasă.
Da, îl cheamă Mason. Se crede mare și tare fiindcă a studiat la Dartmouth.
Nu pare deloc jenat că e adus de mamă-sa la muncă.
Generația lui n-a avut parte de bullying în liceu. Se crede invincibil.
- Bună, eu sunt... - Rivala mea. Abia aștept să te strivesc.
- Cum zici tu. Dar nu sunt stagiară. - De ce ți-au dat biroul meu?
- Debaraua? - Da, dra stagiară.
Le-o fi fost milă de tine. Ești cu 25 de ani mai mare ca mine.
- Eu sunt plătită. - Tot n-ai dreptul să-mi furi debaraua!
Bătălia stagiarilor a început. Doar unul va putea merge mai departe.
Repet, nu sunt...
Las-o baltă!
Încă nefericită Încă necăsătorită
Încă neîmplinită Încă nelămurită
Încă imatură
N-am murit încă
Nu iubesc nimic la fel cum iubește Tina salata.
- Ai doi copii. - Mda...
- Opriți tiparnițele! - Știe că ziarul se publică online, nu?
A sunat-o tatăl ei să-i spună că n-avem destui cititori.
Tocmai m-a sunat tata să-mi spună că n-avem destui cititori.
Bizar! Vorbești pe limba ei.
Trebuie să facem ceva pentru a atrage mai mulți cititori.
Vreau articole care adună clickuri.
Povești pe teme sociale la modă.
Tu! Ești tânăr. Nu consumi nimic? Poate ne dai idei.
Iau Claritine. Folosesc inhalatorul la nevoie.
Nu pentru mult timp. Facem o anchetă. Te dai drept elev la liceul Euforia.
Puneți-i microfoane!
Lexi, scumpo, liceul Euforia nu e real, ți-am mai zis.
Ai dreptate. Mersi.
Ideea e că ne trebuie știri interesante. Se pot scrie articole bune pe orice temă.
Tina, lasă salata!
Aveți vreo sugestie?
Nu te uita la mine, nu sunt aici.
- Aș avea eu o propunere. - Nu.
Vreau ceva tineresc, în trend, nu necrologuri de boșorogi.
Aoleu! Sau poate a vrut să spună altceva?
- Nu. - Aoleu!
Cioc-cioc!
Tot e deprimant.
Zi-i lui Lexi să mă mute de la necrologuri. Curmă-mi suferința!
Dacă aș putea, aș face-o, dar nu e cu putință.
Dar am totuși ceva care-ți va însenina ziua.
- Îmi va face biroul mai parfumat? - Nu. Mirosul ăsta iese din pereți.
Am un nou articol pentru tine. Jane Marvel, speaker motivațional.
A scris Eliberează tigrul din tine.
M-a ajutat să-i spun tatei că sunt gay. Deși cred că am încurcat jargonul,
a crezut că vreau să devin infanterist marin.
În fine, spor la redactat necrologul!
„Sporește-ți încrederea în tine și devino un tigru impunător în 36 de pași simpli.”
Jane Marvel.
Salut, tigroaico!
Cine-i gata să obțină succesul dorit și să-și dorească succesul obținut?
Așa, deci... Bun.
Cine ești, mai exact? Joci rolul de consultant spiritual?
Pe mâine, Becky!
Ești un înger?
Bun așa, Vernon!
Sau oi fi eu îngerul. E mai logic așa.
Baftă la RMN, Serena!
M-am săturat de fantome. Dă-mi pace!
„Fantomă”?
Vai, ce practic!
- Acum ce facem? - Uite cum stă treaba, cucoană!
Mă scoți din sărite două zile până îți scriu necrologul.
Deși publicat, nu-l va citi nimeni.
O să am un atac de panică, iar tu vei dispărea.
Se poate și mai rău.
Din fericire, prietena mea deține un bar.
Așa că voi începe cu un chardonnay, după care trec la zinfandel.
Vin și relaxare la Cricket
- Poftim! - Cricket, ador localul tău.
E superb.
Îmi place compania, îmi place atmosfera, dar și că se servește alcool.
L-am cunoscut pe Monty la o degustare de vinuri în Spania.
Mereu am visat să ne deschidem propriul local.
Când am reușit, a murit și am rămas singură.
- Cum te împaci cu situația? - Sunt bine.
Toți clienții au dat dovadă de multă înțelegere și amabilitate.
Ce frumos!
- Încep să mă calce pe nervi. - Poftim?
Le sunt recunoscătoare că mă consolează,
dar m-am săturat să se tot poarte cu mănuși cu mine.
Vreau să se comporte natural.
Nu te credeam în stare!
Vă mulțumesc că ați venit.
- Condoleanțe pentru pierderea suferită. - Tristețea vine în valuri.
Dar-ar să dea, Nell! Nu începe și tu!
E o metaforă frumoasă. Tristețea e precum marea.
Scutește-mă!
COMPLEXUL BROOKMORE
Scularea!
Nu! Dumnezeule!
Înainte să ajung în jungla din ceruri,
am decis că tu vei fi ultimul meu discipol.
- Nu, mersi. - Te-ai dat jos din pat să te dai bătută?
Habitatul de la muncă era sumbru, poate cel de acasă e mai bun.
Da! O bicicletă Peloton!
Se pune mare accent pe condiția fizică în junglă.
Știai că o panteră parcurge 32 km zilnic, urmând un traseu în zigzag?
Mănâncă și cereale?
'Neața, Nell!
Super, ești măritată! Sărim la CD-ul trei!
N-am convenit că-l plimbi pe Arthur până în 08:00 cât locuiești aici?
- E doar colocatarul. Mă și miram! - Mă bucur că ai amintit de reguli.
Propun să muți bicicleta din sufragerie ca să ne încapă o masă de bucătărie aici.
De ce? Ai unde să mănânci. De pildă, în dormitor.
Sau pe canapea dacă pui o pătură. Ba chiar și în baie, deși e scârbos.
Sau la masa de bar dacă n-ar fi plină de hârtii.
Nu sunt hârtii, sunt documente legale. Am un caz important.
Nu pune bolul pe ghidon!
Jobul meu e la fel de important, dar nu acaparează casa.
Da? Și tu încerci să oprești construcția unui stadion de baseball
pe o mlaștină unde trăiește Empidonax traillii,
care ține sub control populația de insecte de acolo?
Aș putea, dar nu vreau.
Nell, încerc să salvez o vietate, nu scriu recenzii despre morți!
În fine. O zi frumoasă!
Ai de gând să-l lași pe deșelatul ăla să se poarte în halul ăsta cu tine?
N-o iau personal. Suferă de tulburări de spectru autist și de-asta e direct.
Era un clip pe TikTok pe tema asta.
- Bună! - Bună!
Am luat salate. Ce zici să mâncăm în biroul tău somptuos?
Mi-ar plăcea, dar Lexi ține o ședință cu toți editorii
și a adus homar pentru toată lumea.
Crede că mâncarea scumpă motivează oamenii.
Ce să vezi, funcționează! Promit să-ți opresc și ție homar.
Tipul din Euforia. Vino și tu!
Mi-a dat și o poreclă!
Sam, ce pantaloni superbi! Intră!
Participă și stagiarul? Nici nu e angajat!
Ai rămas pe dinafară cu mâncătorii de salată.
Și Mason a fost invitat!
- Noroc, oameni buni! - Noroc!
Când m-am angajat aici, cariera mea era în plin avânt.
Dacă nu mă mutam la Londra cu Phillip, sigur eram și eu acolo.
O să-ți spun fix ce i-am zis și lui Dermot Mulroney:
„Nu contează ce-ar fi fost, ci doar ce e.”
Nu activăm în același domeniu!
Eu...
M-am săturat să tot primesc sfaturi de la fantome!
Atunci ia atitudine!
Ai auzit ce-a zis Lexi. N-o interesează ideile mele.
Ai impresia că tigrul stă și așteaptă până ce un bebeluș rotofei
își face apariția în junglă?
Desigur că nu!
Se furișează în sat și înhață copilul direct de la sânul mamei.
Când mi-a zis Edward de cazul la care lucrează
și cum încearcă să salveze o pasăre,
mi-am zis că ar fi o temă bună de editorial.
Exact! Scrie articolul! E un triplu beneficiu.
Obții o nouă slujbă și scapi definitiv de fantome, iar eu mai bifez un succes.
La naiba!
Jane, eliberează tigrul din mine!
De-abia aștept! N-am mai scris un articol de impact de mult timp.
- Mă descurc, nu? - „Mă descurc, nu”?
Dacă n-aș fi fantomă, te-aș lua la palme.
- Ai nevoie doar de un imbold. Dă play. - Bine.
Jungla, arena supremă a naturii.
Aici este care pe care. Care este jungla ta?
Poate e biroul, dormitorul sau biserica...
- Stai puțin. Cât durează treaba asta? - E un discurs revelator de 17,5 ore.
- N-am atâta timp! - Îți explic eu pe scurt.
Pasul unu: visurile sunt doar dorințe. Fixează-ți un țel și muncește să-l atingi.
Pasul opt: un „nu” poate deveni treptat un „da”.
Domnule consilier, repet: cu cât a finanțat orașul construcția stadionului?
- Nu mai rezist în condițiile astea. - Prizăm niște cocaină?
Mă refeream că nu am spațiu.
Stai puțin! De ce sunt mai multe șuruburi decât găuri?
Pasul 17: când te simți trecută cu vederea, fă-ți apariția impunătoare.
Ai cumva absorbante mari?
- Nu văd ce... - Eram sigură! Fugi și adu-le!
Felicitări!
Poți trece la CD-ul doi!
- Ce faci aici? - Scriu un articol despre cazul tău.
Empidonax traillii îți apreciază efortul. De ce mi-ai mutat bicicleta?
Fiindcă e și apartamentul meu.
Dacă insiști să-ți ții aici bicicleta,
am și eu dreptul la un Flürskydur ca să iau micul-dejun.
Mi-e greu să discut cu tine
când arăți ca un copil care încearcă să se dea adult ca să intre la cinema.
Vechea Nell nu ți-ar fi zis nimic, dar o să fiu și eu sinceră.
Ai multe reguli stupide și așteptări foarte mari.
Ești un colocatar tare enervant.
S-a marcat.
Bravo!
Ești pregătită pentru ultimul pas.
Folosește-ți toate resursele avute la dispoziție.
Îndrăzneață alegere pentru o zi de miercuri.
- Încerc să fac o schimbare. - Asta e clar.
- Bună! - Cricket!
Ea e Sam, prietena mea cea mai bună.
- Bună! - M-a ajutat să mă angajez la ziar.
Îți mulțumesc că mi-ai scos-o pe Nell în cale.
A scris un necrolog absolut emoționant despre soțul meu, Monty.
Condoleanțe pentru pierderea suferită.
Dar nu uita: când se închide o ușă, se deschide o fereastră.
- Îți mulțumesc. - Cu mare drag.
- Empatia e superputerea mea. - Evident.
Am făcut o anchetă jurnalistică, demascând corupția din cazul stadionului.
E cel mai bun articol scris vreodată.
- Îl arăți tu lui Lexi? - Nell...
A zis că își dorește astfel de articole.
În plus, sunteți prietene și vorbești pe limba ei.
Scrii necrologuri de puțin timp. Ce-i cu graba asta de a face altceva?
Am stat în planșă timp de două minute. Două minute!
Nu pot să-ți explic. Pur și simplu vreau să fac altceva.
Mi-ești dragă, dar am impresia că vrei să arzi niște etape.
Nu ne înțelege. Scapă de ea!
Așa e. Nu trebuia să zic nimic. Uită de articol! Să ne bem vinul de prânz!
Super.
Vom găsi o altă cale.
Bună, Tina! Cine se ocupă de încărcarea articolelor pe site-ul ziarului?
- Mult mai mesteci la o salată. - Scuze.
Tot ce e aprobat de editorul rubricii ajunge la inginerul IT. El le încarcă.
- Cine e respectivul? - Mason.
A ajutat-o pe Lexi să-și schimbe fontul la telefon și-l crede un geniu în IT.
Bună!
Vai, ce față uleioasă ai!
Da, am cam exagerat cu untul ieri.
Corpul meu se resimte. Lenjeria de bambus e distrusă.
Scârbos!
A meritat fiecare înghițitură ca să-ți văd fața.
De-asta sunt aici.
Propun să nu mai concurăm unul cu altul, ci să ne susținem reciproc.
- De ce? - Super, așa facem.
Voiam să te rog să încarci un articol. Dennis e prea ocupat, dar l-a aprobat.
Încă o dată, mă bucur mult că suntem prieteni.
- Îmi dau seama că minți. - Poftim?
Doar dacă...
- Zi ce vrei! - O Miata și 5000 de dolari.
- Nu! - Biroul meu.
- Bine. - Da!
Da!
Mi-a plăcut să te ajut să fii mai puțin penibilă.
Da... Iar dacă tu ești ultima fantomă pe care o văd, tot bizar a fost.
Știu.
SCANDAL DEMASCAT
- Ai reușit! - Da! Am revenit în joc!
- Ce-ai făcut? - Poftim?
Lexi ne-a chemat la ea în birou.
Fiindcă mi-a citit articolul și i-a plăcut?
Vrea să mă promoveze și să-mi facă cinste cu homar?
Costul cărții Eliberează tigrul din tine e nerambursabil.
Articolul nu mai e pe site.
Ai comis o greșeală impardonabilă. Ziarul putea fi dat în judecată.
În plus, sacoul e hidos și miroși a ploaie de vară.
E de la umeri.
Nell... Se scrie cu N sau cu K-N?
- Ce ai acolo? - Registrul greșelilor.
Notez câte șanse acord fiecărui angajat.
- Înainte să-i concediez. - Eu câte am?
Cinci.
- Nell, tu aveai doar una. - Cinci nu mai sună rău.
- Rămânem prieteni. - Bun.
Așteaptă!
Am comis o greșeală mutându-mă.
Să știi că-ți sunt recunoscătoare pentru șansa oferită,
dar, de când scriu necrologuri, parcă nu reușesc să mă concentrez.
Articolele mele lasă de dorit.
Simt că ziarul ar avea de câștigat dacă aș face jurnalism de investigație.
Nu pricep unde bați.
Lexi, Nell vrea să spună că articolele ei vor aduce ziarului un boom de clickuri.
Dacă o concediezi, nu va putea să-ți arate că e capabilă să zbârnâie zbang-zbang.
Acum pricep.
De ce n-a zis așa de la început? Sam, mai primești încă opt șanse.
Pot folosi una ca să spun că Nell e o jurnalistă talentată?
Asta știu. Am primit numeroase e-mailuri în care necrologurile ei sunt lăudate.
Cititorii noștri te apreciază.
- Poftim? Stai puțin... Vorbești serios? - Da. Majoritatea spun același lucru:
că lași impresia că ai cunoscut persoana despre care scrii.
De-asta vreau să continui.
În cazul în care nu-ți mai dorești slujba, revin la registru...
Nu, o vrea! Nell, dă din cap! Sus, jos. Bravo! Să mergem! Mersi frumos.
Te-ai gândit să ții și un registru al laudelor?
De ce? Tu-ți notezi ideile proaste?
Mulțumim.
Mersi că ai intervenit pentru mine.
Dar treaba asta te-a costat o șansă.
Stai liniștită! Copilul ei l-a mușcat pe-al meu, am șanse nelimitate.
- Mișto! - Nu?
M-am cramponat așa de mult de ce nu am șansa să fac,
încât n-am văzut că munca mea e apreciată.
Cam ai obiceiul ăsta.
- Serios? - Da.
Mereu ai impresia că nu progresezi destul și te apuci de altceva.
Ca acum și ca atunci când ai renunțat la tot și te-ai mutat pentru Phillip.
Poate e cazul să ai răbdare și să te bucuri de ce ai.
- Aici, la ziar? - Da, exact. Alături de mine.
Am învățat să vorbesc Lexi, dar limba maternă rămâne Nell.
- Te iubesc. - Și eu.
- Cu plăcere! - Pentru ce? Era să rămân fără slujbă.
Sau poate că te-am făcut să vrei succesul obținut.
Ești epuizantă.
Cinci din cei șase foști soți mi-au spus același lucru.
Abia aștept să scriu despre tine.
Povestește-mi cum ți-ai descoperit talentul.
Interesantă poveste. Am studiat zoologia un semestru la Universitatea din Arizona,
iar părinții m-au tratat cu răceală.
Bună!
Mut acum masa Flürskydur.
- Mersi. - Cu plăcere.
Scuze că te-am făcut enervant.
Nu face nimic. Prefer ca oamenii să fie onești cu mine.
Dumnezeule mare!
Și iubita îmi spune că sunt enervant.
Mi-a zis că necrologurile nu sunt recenzii despre morți. Oferă împăcare și alinare.
Nu m-am gândit la asta până acum, dar are dreptate.
Încep să-mi dau și eu seama de același lucru.
- Mă dau jos. - Bine.
Propun să lucrăm la comunicare dacă vrem să locuim împreună.
Sunt de acord.
Poate îți voi înțelege schimbările bruște de comportament și obsesia pentru mese.
- Tot la asta ai rămas? - Autiștii urăsc mesele.
- Pe bune? - Nu, glumesc. Am o rugăminte la tine.
Nu te mai informa de pe TikTok!
Dar e la îndemână și la modă.
- Bună! - Bună!
Iat-o pe noua mea clientă favorită!
- Edward, ți-o prezint pe Cricket. - Îmi pare bine să te cunosc.
- Am auzit că ți-a murit soțul. - Adineauri am zis să nu spui nimic.
Ce nasol! Ești încă tânără și în putere.
Te așteaptă mulți ani de singurătate. Mă rog, vreo 20.
Edward! Îmi pare rău, Cricket.
N-ai de ce, nu mă deranjează. În sfârșit, o părere sinceră.
Omul are dreptate. Sunt încă tânără.
Dar, cu toate astea, ai rămas singură. Soțul a murit. S-a dus.
- Da. E sfâșietor. - Păcat de anii care ți-au rămas.
Ești țicnită rău, tanti!
- Nell, femeia tocmai și-a pierdut soțul. - Credeam că...
Credeai că ce?
Fir-ați voi să fiți!
- Omul a murit. Ăsta e adevărul. - Să nu...
- Mare tupeu ai! - Știi ce?
Subtitrarea: Alexandra Grigore