TYLER HENRY ER ET AV VERDENS MEST ANERKJENTE MEDIER
MED OVER 300 000 PERSONER PÅ VENTELISTE.
PERSONENE I DENNE SERIEN ER VALGT FRA DENNE LISTEN.
TYLER VET INGENTING OM HVEM HAN SKAL LESE.
-Står til? Jeg heter Tyler. -Står til, Tyler?
Hyggelig å treffe deg.
-Jeg lurer på hva som kommer. -Kjør på.
Jeg skal fokusere og puste.
Kom igjen.
Så får vi se hva som kommer.
Greit.
-Vi skal snakke om levende mennesker. -Ja vel.
Jeg får frem noe knyttet til en person som har vanskelig for å puste,
og en flekk på et røntgenbilde av lungene.
Det er noe jeg føler,
men det har ikke blitt tatt på alvor.
Moren min.
Har mamma pusteproblemer?
Hun sa hun har en flekk på lungene.
-Men det… -Ja.
Hvordan visste du det? Følte du flekken?
Jeg ser den.
Jeg hadde en punktert lunge, men det føles likt.
Jeg ser en flekk på røntgenbildet.
Det er… Bare glem det.
EN NETFLIX-SERIE
Vi fortsetter, jeg skal bare skifte gir.
Det er knyttet til et søskenbarn.
-Vent litt. -Du føler det hvis du vet hva jeg vet.
Det går bra. Jeg har vondt i brystet,
men bare vent litt.
Det føles som om jeg blir skutt fra siden.
Gi deg.
Du har helt rett. Du kunne ikke ha visst det.
Jeg bruker tegning og maling til å slappe av og meditere.
Jeg trodde ikke at rablingen på highschool
og at jeg ikke hørte på læreren
ville bli en del av karrieren.
Jeg satt og rablet.
En dag begynte jeg å føle ting.
Jeg begynte å bruke det i lesninger.
Når jeg får kontakt, sammenligner jeg meg selv med et lerret.
Personen som kommer gjennom maler bildet.
Først var det vanskelig å regulere evnen min.
Jeg kunne ikke øke den eller redusere den.
Hvem er det?
Jeg husker at jeg ble vekket da jeg var ti år gammel.
Da jeg åpnet øynene, visste jeg at bestemor ville dø.
Jeg forklarte følelsen til mamma, og da ringte telefonen.
Det var pappa. Han fortalte at bestemor var død.
Det tok mange år før jeg forsto at det var et forvarsel.
Det tok mange år med øving og tillit til informasjon
før jeg begynte å få kontroll.
Jeg gjorde lesninger nesten hver dag fra jeg var 16 til 18 år.
Ryktet spredte seg raskt.
Før jeg visste ordet av det, kom folk og la igjen lapper.
Jeg begynte å få forespørsler fra Sør-California.
Med sin evne til å få kontakt med de døde,
imponerer 20 år gamle Tyler Henry kjendisene av og på kamera
i E!-serien Hollywood Medium With Tyler Henry.
Livet tok en merkelig vending.
Den mest ettertraktede klarsynte.
-Du er ekte vare. -Takk.
HENTET FRA E!-SERIEN HOLLYWOOD MEDIUM
Jøss!
Da jeg var nitten, begynte jeg å filme en TV-serie.
Kjære vene.
Så startet jeg med direktesendinger.
Mine damer og herrer, Tyler Henry!
De skjer foran opptil 3000 personer.
Hallo, alle sammen!
Denne reisen fikk meg til å innse hvorfor jeg startet med dette.
Jeg har muligheten til å hjelpe andre som har et stort behov for en lesning.
Da jeg turte å dele evnen min,
gjorde jeg det for de jeg trodde trengte det mest.
Når jeg ser tilbake og på hvordan livet mitt er nå,
blir jeg påminnet hvorfor jeg gjør det jeg gjør.
KAPITTEL ÉN EKTE VARE
Har du mottatt noe for denne lesningen?
Det er mye feminin energi, så…
-Fra den du skal lese? -Ja.
Assistenten min Heather er en stor del av livet.
Hun tar meg med fra A til B, for jeg vet aldri hvor jeg skal.
Produsentene sier ingenting. Hvor jeg skal,
hvem jeg skal lese, hva som skjer.
Heather og mamma vet kun hvor jeg skal. Det er alt.
Jeg får en følelse av
et dødsfall og en fødsel som skjedde med kort mellomrom.
Det er en rar følelse. Det er en følelse av:
"Jeg dør, du lever."
Jeg vet ikke. Det er rart.
-Hei! Hvordan går det? -Hallo.
-Velkommen. -Hyggelig å hilse på deg.
Jeg har hjertebank. Jeg trodde ikke denne dagen ville komme.
-Hallo, alle sammen! -Hei!
Hvordan går det?
-Mine vakre venninner. -Hei! Hvordan går det?
-Hyggelig. Står til? -Hei. Hyggelig.
-Veldig. -Fint å se dere.
-Herregud. -Står til?
-Bra. Takk for at du kom. -Bare hyggelig.
-Og for at du vil henge med oss. -Her skjer det.
-Vi er så glade for at du er her. -Ja.
Selvsagt.
Vi har sittet her mange ganger,
drukket vin og drømt om dette.
Jeg gleder meg. Jeg føler ting, men jeg skal forklare prosessen,
-så dere kjenner til den. -Gud, det ga meg…
Det er mye på gang,
så det er viktig at jeg fokuserer.
Jeg gleder meg til å se hva som kommer.
-Ok? -Det høres bra ut.
Jeg har notatblokken min her.
Jeg føler hjertet hoppe.
-Jeg også. Jeg trenger vin. -Jeg også.
-Det er greit. -Hjertet mitt er ikke i…
Bra. Greit. Sånn.
Jeg følte mye feminin energi på vei hit.
Dere er kvinner, men denne personen er spent.
Når jeg føler slik spenning, er det noen som døde for tidlig,
som ikke nådde middelalderen. Sånn vil jeg beskrive det.
Jeg har mistanke om at denne personen er en kvinne.
Vet dere om en kvinne som døde for tidlig?
-Ja. -Ok. Greit.
Det er mange detaljer, så jeg må få dypere kontakt.
Greit.
Hun fremhever et symbol med kolibrier.
Når jeg ser kolibrier, pleier det å bety en opplevelse, og det kan være én person,
som har en sentimental tilknytning til
en kolibri, som jeg oppfatter det. Det må være en det.
-Er det andre fugletegn, vinger… -Hun hadde en tatovering!
-Ja, hun hadde det! -Det var det jeg tenkte på.
Jeg elsker det.
Det virker som den er et åndedyr, noe hun relaterer til.
Husk det. Vær på utkikk etter det.
-Jeg vet at den betydde noe. -Greit.
Gi meg et øyeblikk. Jeg prøver å finne ut av symbolikken.
Det er et par ting. Hun hadde en rar musikksmak.
-Veldig spredt. -Hvordan?
Dette er rart.
-Få høre. -Greit.
Hvis jeg så på henne, ville jeg ikke trodd at hun likte denne musikken.
Hvis han sier det jeg tror…
Jeg vet ikke hvordan jeg skal…
-Ikke si det. -Han kan ikke vite det.
Jeg føler nesten at jeg ikke vet hva det er.
Det er rart. Det føles som
det ikke er samsvar mellom det jeg ser og det hun drev med. Men det…
Det rimer.
-Vi snakker alltid om det. -Det er rart.
Når vi snakker om denne personen,
oppfattes hun som en sinnatagg. Veldig uavhengig.
-Hun er en kinaputt. -Uten tvil.
-Bare sånn kan hun beskrives. -Spice Girls!
-Ja. -Spice girl.
Gi meg et øyeblikk.
Greit.
Jeg mottar inntrykk.
Jeg får små biter informasjon
jeg må tolke og avdekke basert på tidligere lesninger.
Jeg prøver å finne intensjonen
mens jeg kommuniserer med personen, for å finne ut hvordan de døde,
hva som er viktig for dem, viktige meldinger.
I en lesning prøver jeg å få så mye informasjon fra ånden som mulig.
I de seks månedene før hun døde, prøvde hun å bli så sunn som hun kunne.
Det føles som jeg sjekker vekten min for å sørge for at jeg er sunn.
Hun var utsatt for å få diabetes.
Sånn føles det. Rimer det?
-Hundre prosent. -Så sprøtt.
Det er et aspekt hun tar opp.
En følelse av at jeg plutselig innser at
jeg må på sykehuset eller at jeg må til legen.
Folk kan ha sagt til henne:
"Det er nerver. Det er normalt."
-Ja. -Men hun visste at noe var galt.
Det føles som noe fylles opp.
Det er vanskelig å forklare, men det er som om noe har gått galt.
-Hundre prosent. -Ja, alt du sier er…
Skjønner.
Det er en følelse av å være mer bekymret for andre enn meg selv.
Jeg ser symbolet mitt for uselviskhet.
Det er rart. Jeg ble født tre måneder for tidlig,
og det føles som en prematur fødsel. Noen som blir født for tidlig.
Noe er relevant, men jeg tror ikke hun ble født for tidlig.
Det er noe annet jeg prøver å avdekke.
-Var hun gravid? -Ja.
Nettopp. Jeg mottar veldig mye. Jeg føler at jeg må si
at hun mener at alt som kunne blitt gjort for å forlenge livet,
eller forsøk på det, ville mislyktes. Hun ville ikke på respirator.
Hun ville ikke prøvd noe som ville holdt henne kunstig i live.
Hun anerkjenner aksept av dette.
Hun virker ekstremt fokusert på barnet
som jeg føler at greide seg, men at det var nære på.
-Mistenker jeg. -Jøss.
-Vet vi om en situasjon? -Ja.
Siden vi har avdekket litt om hva som skjedde,
vil dere fortelle hvem hun var for dere?
-Det er bestevennen vår, Lauren. -Lauren.
Lauren?
Hun var den gale, hvite jenta.
Jeg er glad i deg.
Lauren var en hønemor. Lauren tok seg av alt.
Hun sa alltid: "Jeg gjør det."
-Jeg gjør det. -Jeg gjør det.
Hun var så elsket.
Vi spøkte alltid med at hun var brun på innsiden.
Hun elsket meksikansk mat og marichiband.
Hun snakket ikke spansk. Hun elsket musikken.
Da du sa: "Denne musikken er ikke…"
-Passer ikke til henne. -Hun elsket meksikansk musikk.
-Det var mariachi, banda. -Vi sa: "Lauren!"
Var hun italiensk?
-Ja! -Akkurat.
Og hun elsket å være italiensk.
Hun sa alltid: "Vi er italienske."
-Jeg er italiensk. -Jeg er italiensk.
Ja, akkurat.
Så søtt. Greit.
Med hennes situasjon,
hvis det er greit, kan dere si hvordan hun døde?
-Du nevnte at hun visste at noe var galt. -Ja.
Hun ringte da hun hadde tatt en test for svangerskapsdiabetes,
og hun var bekymret for det.
Jeg sa: "Slapp av. Ikke bekymre deg."
Hun fikk resultatene og sa: "Jeg er ett poeng unna."
Jeg sa: "Det er veldig nært." Hun sa: "Men, du vet."
Hun tok det opp helt i starten, bekymringen rundt diabetes…
Jeg så på henne og sa: "Vekten din…"
-Hun var oppblåst… -Hun hadde alt som tydet på det.
-Utmattelse. Alt sammen. -Utmattelse.
Det var en måned før terminen hennes.
Vi hadde en tamalesfest lørdagen før det.
Vi har en tamalesfest hvor vi samles…
-I desember. -Vi drikker vin og lager tamales.
-Ja. -Rett før jul.
Alle var samlet, og hun så ikke frisk ut. Hun så sliten ut.
Vi trodde bare at det skyldtes graviditeten.
Så ble hun innlagt med brystsmerter.
-Ja. -Du nevnte oppfylling.
-Ja. Noe som fyltes og tømtes. -Og tømtes.
-Sykehuset pumpet henne med væske. -Jaså.
Hun sa: "Det føles som kroppen går av skaftet."
-Hun følte at hun druknet. -Hun meldte oss.
-"Jeg er veldig redd." -"Jeg er syk."
"Jeg vet ikke hva som skjer og hva dette betyr. "
-Det var smerte i ordene. -Jøss.
Jeg kjørte til sykehuset,
og de holdt henne i live for å få ut babyen.
Babyen var uten oksygen.
-Ok. -Han kom en måned for tidlig.
-Du sa prematur. -Ja.
-Det var helt riktig. -Jeg skjønner.
Hun aksepterte alt, så lenge babyen fikk leve.
-Det var viktig. -Han er vakker.
Heldigvis overlevde han.
-Det var nære på. -Han er vakker.
Vi skal snakke om hvor barnet er.
-Jeg er at han holdes unna. -Ja.
Og det er veldig frustrerende.
Vet vi om en slik situasjon?
-Ja. -Greit.
Er dere komfortable med å dele det?
Hun sa hun skulle være gudmoren.
-Sånn ble det ikke. -Det såret meg.
Vi ser bilder på Facebook, og sånn holder vi kontakten.
Det vil ikke være sånn for alltid. Husk det.
-Det vil endre seg. -Greit.
Hun vil at de som var viktige for henne skal ha et forhold til barnet,
men sånn er det ikke nå, så bare…
-Vet hun det? -Ja. Absolutt.
Ok. Bra.
Det er noe av det viktigste i lesningen.
-Bare det. -Det var det vi ville.
Det var det vi ba om.
Absolutt. Jeg tror det er noe med dette.
Der. Greit.
Hun ber meg om å snakke om Rich. Hvem er Rich?
-Richie. -Det er et navn.
-Richie! -Hvem er Richie?
Hun traff ikke mitt andre barn. Jeg var gravid.
-Ja. -Da hun døde.
Da er det dit vi skal. Hun ber meg om å snakke om ham,
og hun gjør et nummer av å anerkjenne ham og at han ble født.
Det er mye kjærlighet rundt det, og det er stort.
Jeg fikk en komplikasjon etter epiduralen.
-Nettopp. -Jeg trodde jeg skulle dø.
Men jeg følte henne.
Det er budskapet her. Ved å nevne ham, bekrefter hun at hun var der.
Jeg tenkte på henne hele tiden mens jeg lå der.
Hun visste det, så det er ingen tilfeldigheter.
-Hun ofret seg for ham. -Hun var en del av det.
Hun var involvert på den ande siden.
-Og med de som elsket henne. -Ja.
-Det tok ikke slutt da hun døde. -Ja.
Hun har en fredfull følelse rundt sin egen død.
-Greit. -Hun føler seg beæret.
-Hun har det bra. -Ja.
Hun er stolt.
Mer enn annet føles det som hun er knyttet til søstrene sine.
Alt du har fortalt er helt utrolig.
Så bra. Det er ganske kult.
-Jeg trodde vi skulle få to, tre ting… -Litt.
-Du vet… -Du leste i dagboka vår.
Ja.
Det har vært en utrolig jentekveld. Jeg vil gjerne henge med dere igjen.
-Det føles som du tok med Lauren. -Vi fikk vår Lauren.
Jeg er så glad.
Det føltes som Lauren satt der med oss.
Han sa hundre ting som bekrefter at…
-Vi må snakke om dette. -Hun var her.
Ja. Alt han sa var helt riktig.
Kjære vene.
Ja?
Det var så bra. Det var en gruppe på fire.
-Ja? -Ja.
Venninnen deres døde da hun var gravid.
Hun døde da hun fødte barnet sitt.
-Babyen overlevde. -Det var det du sa!
-Det var akkurat det du sa. -Ja. Det er sprøtt.
Hun er… Jøsses.
-Det var veldig spesielt. -Ja.
-Det var mye å fordøye. -Ja.
-For meg og dem. -Det er ikke lett. Mest etterpå.
Det er verst når jeg skal hjem. Det er nå utfordringen min starter.
-Ja. -Jeg må gi slipp, og det…
For å nå den sinnstilstanden,
må jeg ofre litt av min egen eksistens, og den blir hos folket.
Etter hvert som dagene går, kommer det tilbake,
men det føles som jeg la igjen en del av meg selv der.
Det er veldig rart.
HJEMME HOS TYLER
Jeg legger i noen her for deg.
Fem stykker. Du kan aldri ha for mange tannbørster.
Greit.
Daddy Wasserman blir stolt av deg.
-Ikke. -Det er tannlegen vår.
Nei. Nå får han høre at jeg kaller ham "Daddy".
Han sier: "Gap høyt." Jeg sier: "Ja, sir."
-Tyler. -Greit.
Nå får han høre det. Hemmeligheten er avslørt.
Det er ikke min feil at tannlegen er kjekk.
Det høres litt stereotypisk ut, men mamma er min beste venn,
og vi har et ærlig forhold.
Mamma forstår meg. Jeg forstår henne. Vi er forbi vennlighet.
Jeg er sliten. Vi skal egentlig pakke.
-Herregud. -Ja. Jøss.
Hva skal vi ha til middag?
-Hva skal vi ha? -Skal jeg lese tankene dine?
Moren min er legemliggjørelsen av en flott mor.
Om jeg gjør noe bra, kommer det fra styrken hun ga meg.
Så, ja.
Har du prøvd å lese moren din?
Ja.
Jeg leste henne spontant da jeg var tenåring.
Jeg hørte et navn komme gjennom,
og jeg spurte hvem det var, og hun begynte å gråte,
fordi personen jeg identifiserte hadde gjort noe grusomt mot mamma.
Hun har aldri fortalt meg hva det var.
Det er et mysterium.
Det var et vendepunkt for mammas forståelse av evnen min.
Hun holdt ting hemmelig for å beskytte meg,
men jeg så ting likevel.
Jeg tror det var et vendepunkt.
Helt klart.
Det viser at jeg som medium
kan se biter av informasjon, men ofte ser jeg ikke hele bildet.
-Er du klar? Ja.
TYLERS KJÆRESTE
Jeg vet ikke hvor sterk jeg er.
Clint har vært partneren min i fire og et halvt år.
Hvordan møttes dere?
Han sier noe annet, men han sendte en tweet.
Han sendte meg en PM.
-Homofile er iherdige. -Ikke glem det.
Han er fra en småby i Georgia, og jeg føler at han…
Han trengte noen å relatere til. Vi hadde god kjemi.
Når det gjelder familien til moren din,
har jeg møtt veggen, og ingen vil prate.
Ja.
Mesteparten av researchen jeg gjorde da dette startet, gjaldt familiens DNA.
-Akkurat. -Vi visste ikke hva vi lette etter.
I 2019 TOK TYLER OG MOREN EN DNA-SLEKTSTEST.
THERESAS "MAMMA", STELLA, IKKE ER HENNES BIOLOGISKE MOR.
Først tok du DNA-testen, som ga et uventet resultat,
men det var da mora di tok den at…
-At vi skjønte det. -Alt ble rart.
Oi!
DNA lyver ikke.
For bare to år siden fant mamma ut at moren hennes ikke var moren.
Faren var ikke faren.
Hun var ikke i slekt med søsknene,
og vi ble sjokkerte. Vi var i sjokk.
Det er mystikk på alle nivåer.
Absolutt. Ja.
Man skulle tro at jeg som medium kan ringe den andre siden
og finne ut hva som skjedde,
men jeg treffer hele tiden veggen.
Jeg er for forutinntatt til å være emosjonelt objektiv,
så jeg trenger hjelp til å finne svar.
Jeg vil vite hvordan Stella fikk moren min,
og hva mammas biologiske mor trodde skjedde.
Visste hun det?
Trodde hun at mamma skulle til noen andre? Hvordan skjedde det?
Jeg har rett til å vite det, og ingen kan stoppe meg.
Vi må finne ut hvem som kan hjelpe.
Ja, jeg lurer på hvorfor…
Dette er så innviklet.
Vi trenger noen sånne klistremerker.
-Hvilke? -"Studentsjåfør."
-Hvor? For hvem? -Der. Ser du?
-Vi setter dem bak så folk blir advart. -Du er morsom.
-Jeg tror lesningen i dag blir fantastisk. -Jeg håper det.
Jeg fikk kontakt med noen som døde i en brann.
Hva?
Det var en mann. Jeg lurer på hvem det er.
Kom igjen. Det ordner seg.
Hallo. Hvordan går det?
Jeg heter Tyler.
-Står til? -Hyggelig å treffe deg.
-Kom hit. COVID eller ikke. -Hyggelig å treffe deg.
-Samme her. -Takk for at jeg fikk komme.
-Så klart. -Så kult.
-Velkommen til min verden. -Utrolig.
-Navnet? -Cals.
-Hyggelig å treffe deg. -Du likner på…
-Glem det. -Ja?
-Macaulay Culkin. Det hører jeg ofte. -Jeg var ikke sikker.
-Kult sted. Hva slags studio er det? -Ja.
Navnet på studioet er Stankonia Studios.
Det er oppkalt etter Outkasts album.
-Mye historie er skapt her. -Det tror jeg på.
-Jeg lurer på hva som kommer. -Sett i gang.
-Har du gjenstander? -Ja.
-Du kan ta dem frem. -Ok.
Flott. Legg den der.
Jeg skal fokusere og puste dypt.
-Kjør på. -Vi får se hva som kommer.
Ok.
Greit.
-Vi skal snakke om levende mennesker. -Ok.
Tenk biologisk familie.
Det dukker opp noe
om noen som har problemer med å puste,
som har funnet en flekk på et røntgenbilde av lungene.
Det har vært en samtale rundt det,
men det har ikke blitt tatt så alvorlig som det burde…
Moren min.
-I det lange løp. -Hun fortalte om en flekk på lungen.
-Men det… -Ja.
Hvordan visste du det? Følte du flekken eller…
Jeg ser den.
Jeg hadde en kollapset lunge tidligere i år.
Det føles ganske likt, fordi jeg så en flekk på røntgenbildet.
Tidlig i 2020 hadde jeg en kollapset lunge.
Den hvilte mot hjertet.
Jeg tror ikke evnen min forårsaket det,
men jeg får mange fysiske reaksjoner etter lesninger.
Jeg vet ikke hvordan det påvirker kroppen i det lange løp.
Jeg skal ta på klokken.
-Kjør på. -Vi får se hva som kommer.
Skal vi se.
Jeg føler to menn sammen
som jeg må snakke om.
Når folk kommer sammen, betyr det at de har en tilknytning på den andre siden.
Jeg får ikke kontakt med én, men med begge.
-De er familie. -Ja.
Måten de kommer på er interessant.
En er yngre, en er eldre,
men de er sammen.
Det er en referanse til en som har gått bort.
For å forklare det, for jeg ser det symbolsk,
så er det noen på vårt nivå.
-Ja. -Vi skal snakke om bortgangen deres.
Veldig interessant. De står side om side.
En har mer bagasje enn den andre.
-Ja. -Så det er rart.
Jeg vil beskrive det som
at bagasje pleier å være et tegn på en voldelig slutt.
-Noe som er… -Ja.
-Traumatisk å se på. -Ja.
-Den andre slår meg ikke som det. -Nei.
Det er interessant, fordi han avgir en følelse av
å være viktig for karrieren din.
-Når du gjør dette… -Ja.
…et det nesten som at sjelen hans finner fred.
Det interessante med dødsfallet
var at det tok tid før den medisinske hjelpen kom.
-Det føles som jeg bare sitter der. -Ja.
Hvorfor ringe ikke noen før?
-Hvorfor kom vi ikke dit? -Hva faen?
Ja. Det var en samtale rundt det.
Folk sa: "Hvordan skjedde dette?"
Det var sånn.
Vi ventet 20, 30 minutter. Sykehuset var rett borti gata.
-Vi sa: "Hvor er ambulansen?" -Nettopp.
-Så sprøtt. -Det er tøft.
-Han vil at dere skal gi slipp. -Ja.
Jeg får en følelse av
at han ikke vil de skal tro de kunne gjort noe annerledes…
-Så sprøtt. -De burde kommet.
Hvis du vil dele navnet hans og litt om ham…
Det er fetteren min, Ducky.
Han passet på meg.
Stor, kjærlig fyr. Ville snudd en container for deg.
-Han var en stor mann. -Ja.
Han hadde et hjerte av gull, samme hva som skjedde.
Han var der når du trengte det mest.
Vi jobbet sammen på en jobb
hvor vi laget tørrmur og sånt.
Jeg begynte å like jobben. Jeg tjente bra med penger,
men han sa: "Sats på musikken. Ikke slå deg til ro med dette."
-Og så… -Ja.
-Han døde av hjerteinfarkt på jobben, og… -Ja.
Han jobbet seg i hjel.
Han har hatt stor innflytelse på motivasjonen jeg har.
Den gaven har du med deg hver eneste dag.
-Ja. -For en velsignelse.
-Stor velsignelse. -Utrolig.
-Det er… -Jeg er så glad.
Helt utrolig.
Vi fortsetter. De skifter gir.
Det er…
Det er interessant. Dette er rart.
De viser meg sko, av en eller annen grunn.
Hvem viser deg sko?
Det kommer inn på fetternivå.
Hvorfor tenker vi på røde sko?
Jeg hadde et par Varsity Red Jordan-sko.
Han pleide å si: "Få låne dem."
Han elsket de røde skoene.
-Merkelig. -Ja.
Det føles som om
han døde… Helt ærlig så føles det…
-Det er heftige saker. -Ja.
Det er en sånn situasjon hvor man tenker på
"Candle in the Wind." Så rart å si.
Det betyr vanligvis at man har levd hver dag fullt ut
og døde for tidlig eller for fort.
Ja. Han åpnet en flaske klokka 14.30,
bare for å leve.
Han gjorde alt han ville gjøre før han døde.
Noen lever til de er 90 uten å ha levd.
-Akkurat -Ikke sant? Så… ja.
Han snakker om en som heter "Mickey" eller "Mikey"?
-Eller noe sånt. Jeg… -Hvem kommer det fra?
Det kommer fra en av de to,
men jeg vet ikke hvorfor. Derfor er jeg usikker.
Det er en de passer på. Det refererer vanligvis til en person.
-Vi avventer den litt. -Greit.
Vi fortsetter. De vil jeg skal snakke om og gjøre noe ferdig eller fullføre noe.
Det er interessant. Det inkluderer stemmen deres eller et opptak av den.
-Noe som skal inkluderes. -Ja.
Det er nesten som en hyllest til dem i musikken.
Vi pleide å… Jeg dro til byen hele tiden. Dette er nå, på vårt nivå.
Vi laget rytmer og freestylet.
-Jeg har det siste opptaket. -Akkurat.
Fra da jeg reiste fra byen, før jeg fikk høre at han var død.
Ja.
Jeg vet ikke hvordan du visste at jeg har det opptaket.
Det er stort, og det føles viktig, og de er veldig stolte av det.
De er opprømte. Jeg føler meg kjempeglad.
På denne måte vil arven hans leve videre på en interessant måte.
-Det er et klapp på ryggen. -Ja. Så sprøtt.
Det er viktig.
De vil at jeg skal anerkjenne at de døde.
-Et øyeblikk, bare. -Ja.
Det slår deg hvis du vet hva jeg vet, så…
Det går bra. Jeg har så vondt i brystet.
Gi meg et øyeblikk. Jeg har også…
-Sprøtt. -Det er mer en… Vent litt.
-Ja. -Jeg tror jeg føler min egen smerte.
Rart. Greit. Kom igjen.
Greit.
Angående den voldelige situasjonen, føles det som jeg blir skutt fra siden.
Gi deg.
Ja, det er tunge saker, men jeg skal ikke gå inn på det.
De bare nevner det.
-Ja. -Alt er bra.
Før dødsfallet føler jeg at noen forråder meg.
Det er noe de anerkjenner. Forræderi.
De trodde noe om noen, men det stemte ikke.
Det var noe som skjedde før det som føles som det er relevant.
-Det føles som jeg ble forrådt. -Uten å utdype det, så har du rett.
-Så det gir mening. -Hva faen.
Det går bra. Vet du om noen som er et navn med "s-h"-lyd?
"Sheree"? "Sherri"? Jeg hører den fonetiske "shh"-lyden.
Shon er… Det er Vashon. Han kaller seg selv…
Han ber alle kalle ham Shon.
-Akkurat. -Ja.
Hvordan er han relevant?
Vashon er fetteren min. Det er hans klokke du har.
-Det var han som døde en traumatisk død. -Det gir mening.
Faren hans er broren til mamma.
Vi vokste opp sammen. Vi var på samme alder. Matchende antrekk.
Gratulerer med dagen
Vi rappet sammen og opptrådte sammen. Alt. Han var min andre halvdel.
Vi var på samme vei til vi fylte 17 og han ble arrestert.
Han ble dømt til ti år.
Da begynte jeg å bli stor. Det var da alt…
Jeg fikk plasseringer, min første kontrakt og alt det.
Da han slapp ut som 27-åring, rakk jeg bare å henge med ham
i tre år. Han døde da han var 30.
-Jøss. -Så…
Slått. Skutt. Knivstukket.
Brent.
-Jøss. -Omtrent alt som kan skje.
-Det var gjenggreier. -Ja.
Man trenger lukket kiste.
Mamma tenker på det hele tiden, på hva som skjedde og hvordan.
Han er gatesmart, så han…
Måten han ble funnet på, det er ikke noe han ville havnet i alene.
Han kunne lese folk. Han var intuitiv. Veldig intuitiv.
Uten å si for mye, fordi det er gatepolitikk og gjenger involvert.
Det var en person han var mye med
som han hadde en negativ harmoni med.
De hadde et merkelig forhold.
Det var den siste personen han var sammen med.
-Ja. -Du vet.
Det at han kommer gjennom er en bekreftelse på følelsene dine.
Og du vet at han ikke ville havnet i den situasjonen alene.
Overhodet ikke.
Budskapet hans i dag
er å bekrefte det du tror,
og spesielt at det gjelder den personen.
At du kan fortelle meg det jeg…
Den magefølelsen jeg har, er…
-Det er ekte. -Ja.
Hva er favorittminnet ditt om ham?
Vi var i Sør-Carolina.
Vi gikk rundt, og han fant en hund. Han hadde alltid ønsket seg en.
Vi tro på hotellet og vasket ham.
-Ja. -Vi brukte alle håndklærne.
Han la dem ved døra til rengjøreren.
De ringe bestefaren min.
-Ja. -Dere ble fersket.
Det var ikke det vi gjorde, men at noen måtte ringe
-og fortelle hva vi drev med. -Ja.
-Tidligere snakket vi om Mickey. -Ja.
Min onkel Mickey liker denne historien.
Han sa det i begravelsen.
Det er faen meg sprøtt.
-Dette er sprøtt. -Det er bra.
Dette er sprøtt.
Kjæresten min sto bak dette. Hun skrev et brev for meg.
Jeg var skeptisk og ville motbevise det.
Du kunne ikke ha visst det.
-Ja. -Jeg er intuitiv.
-Jeg føler det jeg føler. -Ja.
Folk i familien vet ikke engang det du forteller.
-Ja. -Det er galskap.
Det er interessant at du sa at du er intuitiv. Det føles
som du er mer tilknyttet enn en vanlig person.
-Ett hundre prosent. -Magefølelsen du får…
Nedlastinger når du vet noe.
Du kan ikke si hvorfor. De er ekte. Det er interessant.
-Takk. -Ja.
Dette har forandret meg for livet.
-Jeg skal ikke tvile på magefølelsen. -Bra.
-Det kommer fra deg og dine evner. -Bra.
Jeg skal ta det med meg i jobben min.
-Jeg tar det med. -Jeg er så glad for det.
Gi meg en klem.
Hva slags musikk hører du på?
Delfinpromper og vindspill siden jeg er en åndelig person.
Meditasjonsmusikk, men moren min elsker rap.
-Er det sant? -Hun er en italiensk dame på 150 cm,
men hun elsker Lil Jon og Snoop.
-Jøss. -Alle. Hun liker gangsterrap.
-Med fingerpistoler. -Hun er spesiell.
Få henne hit.
-Vi setter henne i studioet. -Jeg skal hente henne.
Han sitter ikke bare der og svetter
og rabler på ei blokk. Han får virkelig kontakt.
Han ser ting. Jeg var på utkikk etter svakheter,
men jeg fant ingen. Han drar et annet sted.
Han er ekte vare.
-Hei! -Hei!
Står til? Hyggelig å treffe deg.
-Så du er gangsteren. -Herregud.
Jeg er så overveldet. Dette er som en romferge.
-Ingen får det. -Velkommen til romfergen.
-Vil du gå i studioet? -Dette er så morsomt.
Jeg vet ikke hva jeg gjør. Hjelp!
Sånn. Du hører kanskje litt skurring.
Mamma er i studioet!
-Kjører Miss Crazy -Yeah.
Rundt kvartalet
Ta det til toppen
-Ta det til toppen -Helt til toppen
Det er alt jeg har
-Alt hun har -Det er alt hun har.
Herregud. Tusen takk. Nå…
-Kvinnen som fødte meg. -Vet du hvor glad jeg er?
Vet du hvor glad jeg er?
Vent til albumet kommer. Miksteipen.
HJEMME HOS TYLER
Apropos slekt…
Fødselsattesten gjør meg forvirret.
-Meg også. -Så fikk du…
Fikk du en fødselsattest da du ble født?
Ja, men jeg tror ikke det er fødselsattesten jeg har nå.
Interessant.
Frem til midt i 50-årene,
trodde jeg at Stella og Gwle var mine biologiske foreldre.
Hun sa at hun var moren min, og det sto på fødselsattesten min.
Mellomnavnet ditt var "Wava", men her står det "Java".
-Akkurat. -Selv om du liker kaffe…
-Jeg vet det. -…er dette feil.
Jeg vet at fødselsattesten er endret.
Dette er som en gåte.
-Ja. -Å finne ut av dette.
Jeg lurer på hvem jeg er og hvor jeg kommer fra.
Hva kan ha skjedd?
Jeg er takknemlig for at Tyler har engasjert seg
og vil finne ut mer om slekten.
Det angår ikke bare meg, men Tyler også.
Han har rett til å vite det. Det vil jeg aldri ta fra ham.
Da jeg fant ut at Stella ikke er moren min…
-Ja. -Det var en lettelse.
Det var som en bør ble løftet.
Vi er ikke i slekt, og jeg er ikke som henne.
-Du kunne ikke vært mer annerledes. -Jeg er god.
Ja.
-Det går bra. -Gi meg en klem.
-Du er så snill. -Av og til. Når jeg oppfører meg.
Det føles som livet er definert av å hjelpe folk med å finne fred.
Hovedmetoden er gjennom lesninger.
Jeg vil at mamma skal få fred med dette.
Etter to år vet vi fortsatt ikke sannheten.
Hvordan havnet hun hos en kriminell?
Folk spør meg hele tiden. Finnes det onde mennesker?
Det finnes onde handlinger.
Stella, kvinnen jeg trodde var moren min,
var en morder.
Tekst: Mari Hegstad Rowland