FÖR 18 TIMMAR SEN KÄNDE TYLER AV ELD VID CHINA ALLEY I HANFORD, CA
SENARE SAMMA KVÄLL BÖRJADE TEMPLET BRINNA
EN NETFLIX-SERIE
Man känner röklukten.
Hej.
-Det har varit ett jobbigt dygn. -Absolut. Men det är fint att se er.
-Det är bara… -Förkrossande.
Ja, det är förkrossande. Det är bara…
Jag saknar ord.
Branden, som tros ha börjat i trappan,
orsakade svåra värme- och rökskador i tempelrummet en trappa upp.
De ringde runt 22.30 i går kväll.
De släckte fortfarande glödhärdar i morse.
Brandkåren var snabbt på plats.
Det var ungefär sju bilar här.
-Det var stort. -Det var stort.
Ordföranden för China Valley Preservation Society, Arianne Wing,
och hennes make, Steve Banister,
är tacksamma för brandkårens snabba insats och fokus på att bevara egendom.
Tack vare en rundtur av byggnaden nyligen
hade brandlåren god kännedom om planlösningen och de dyrbara föremålen.
Brandchef Steve Pendergrass säger att brandmännen var sparsamma med vattnet
medan de försökte ta kontroll.
Det var jättefint.
Jag hoppas att restaureringsarbetet kan återställa det.
Jag har förutspått många händelser utan att själv förstå det.
När jag nämner ett hälsoproblem eller att man ska tänka på nåt, som en brand,
berättar jag om de intrycken för att de ofta har validitet
och förverkligas på sätt jag inte är medveten om i den stunden.
Jag hoppas…
-På en ny inkarnation. -Ja.
-Tack. -Absolut.
EN LOKAL HEMLÖS PERSON HAR ERKÄNT SIG SKYLDIG TILL BRANDEN
HON GREPS OCH ÅTALADES FÖR GROV MORDBRAND
THERESA TYLERS MAMMA
Dagens läsning blir intressant.
-Jag får in ungefär fem personer. -Oj.
Fyra av dem hjälper en yngre person genom.
-En kvinnoperson. -Jaså?
Det känns lite som
att hjärnan slutar fungera som den ska.
Det är elektriskt. Sen jag känner jag hur jag faller in i medvetslöshet.
Sen avlider jag.
Allt gick mycket fort.
Det är nåt med det här som känns som en bisarr eller konstig olycka.
-Hej. Jag heter Tyler. -Hej.
-Jag heter Delaney. -Angenämt.
-Hej. Trevligt att träffas. -Jag heter Avonlea.
Det kommer så mycket redan. Förlåt, jag är…
Trevligt att träffa er båda. Det här är toppen. Vilket fint hus.
-Tack. -Det är underbart.
Jag får mycket. Förlåt. Det här är ovanligt.
-Redan? -Jag måste rensa halsen.
-Okej. -En sekund. Ursäkta.
Kära nån. Det har aldrig hänt förr.
-Förlåt. Pinsamt första intryck. -Nej då, ingen fara.
Jag ser fram emot att prata med er. Vänta.
-Vill du ha vatten? -Ingen fara.
-Förlåt mig. -Herregud.
Jag tar nog lite vatten, om det är okej?
-Där har du vatten. -Perfekt. Tack.
Kära nån. Det har aldrig hänt mig förr.
Mycket kommer ofta genom fysiskt när jag ska läsa nån.
Det brukar börja under läsningen, men det började så fort vi träffades.
Och det fortsätter. Det kommer genom flera personer.
Normalt vill man höra av en eller två. Ni har en hel hög.
-Så… -Okej.
Men först, tog ni med nåt föremål för mig att hålla i?
-Om ni kan ta fram dem? -Visst.
Så gör vi ett försök och ser vad som kommer in.
-Den där gitarren också. -Toppen. Gitarren också. Coolt.
Tack. Okej.
Jag klottrar lite och håller i den här. Så ser vi vad vi får.
Okej.
Okej. Bara bra.
Okej.
Ja.
Då så. Jag har…
Okej.
Fem avlidna personer kommer genom.
De flesta av dem är män.
De är väldigt beskyddande och mycket faderliga.
De här personerna är nöjda med sina liv och hur de dog,
men de skyddar en liten…
En yngre avliden person, skulle jag säga.
Nån som dog väldigt ung.
Man lägger stor vikt vid det.
Jag ska försöka urskilja personerna efter hand som de kommer.
De upprepar att de vill att jag ska prata om "pappa".
Ibland får jag en fadersfigur, men det här är någons pappa.
-Har din pappa gått bort? -Ja.
-Jag måste nämna det. -Ja.
Okej.
-Han kommer med sin pappa. På nåt vis. -Ja.
-De är så här. -Ja.
-Som det kommer genom. -Herregud.
Vissa har stormiga far-son-relationer.
Inte de här två: "Vi är som ler och långhalm."
Du ska veta att de kommer genom tillsammans,
och att det är viktigt.
En sekund bara.
Jag rör mig mot bröstet,
men det är inte lika omedelbart som en hjärtattack.
Nån fick vätska i lungorna eller hade nåt lungproblem.
-Jag andas inte fritt. Låter det bekant? -Det är nog farfar. Han hade lungcancer.
-Finns det nån Harold? -Det är min farfar.
Är det han? Coolt. Det är lika kusligt varje gång det händer.
Han gjorde inte alltid det bästa för hälsan.
Inte ens när man sa till honom: "Du borde ta det lugnt.
Han tänkte: "Jag kör min grej." Känns det rätt?
-Han rökte. -Ja.
När jag fick svårt att andas innan, hade det med hans dödsorsak att göra.
Bra att ha i åtanke.
Okej.
-Har din farfar en syster? -Ja.
Det är nån som är döpt efter en sten eller…
Jag ser min symbol för månadsstenar.
Har ni nån Ruby eller Opal i familjen?
-Faster Opal. -Okej.
Det är farfars syster.
-Då är jag med. Fantastiskt. -Herregud.
Jag måste nämna henne.
-Hon är avliden, inte sant? -Ja.
Okej.
En sak jag vill nämna… Nej, jag måste gå till den unga.
Jag pratar om det här som jag får det.
Den unga verkar väldigt glad. Jag kan bara beskriva det så.
Det intressanta är att det finns ett samtal om nån som löd:
"Om den här personen var här skulle den ha haft körkort nu
eller vara på väg att ta det."
Jag får en känsla av att man har haft det samtalet.
-Och jag måste säga "hon". -Ja.
Det känns som en kvinna.
-Hon känner till samtalet. -Ja.
-Har ni pratat om det? -Ja.
Okej. Så hon kommer genom, och ni ska veta… Jag ryser.
Hon har inte fastnat i åldern hon hade när hon dog.
-Det vill jag att ni ska veta. -Jag vill…
-Du brukade säga det. -Det är viktigt att ni vet det.
Hon förmedlar en känsla av att växa,
även som medvetande och även på andra sidan.
Och hon är fortfarande nära förbunden med familjen.
Hon verkar väldigt aktiv.
Det känns nästan som att hon behövde vara aktiv för att…
Var hon inte det, fick man se upp. Det är som: "Jag måste få ut min energi."
Hon spelade fotboll. Jag tränade laget. Hon var lagets bästa spelare.
Hon utklassade många av killarna.
Det kan jag tro. Mycket energi här.
Det är vår dotter.
-Hon var fem och ett halvt. -Jag förstår.
Hon hade varit 15 nu och på väg att ta körkort.
Jösses.
Vår dotter Kensley var otroligt fantasifull.
Hon var en fantastisk konstnär.
Hon älskade att rita.
Hon var bra på fotboll. Hon älskade det.
Ta den!
Jippi, Kensley!
Hon älskade att bada.
Vi älskade att åka till stranden och hittade jämt pooler att bada i.
Hon ber mig prata om alla syskonen,
och gör det på ett positivt vis, med stor glädje.
-Hon verkar leva genom sina syskon. -Ja.
Jag kan inte säga antalet, men de verkar vara många.
-Minst tre, om inte fler. -Vi har tre levande barn.
-Coolt. Underbart. -Ja.
Hon verkar ha haft många intressen i sitt korta liv.
-Hon tycker att hon levde ett bra liv. -Det gjorde hon.
Hon tackar sina föräldrar för det. Och det här är det viktigaste,
hon säger att hon önskar att hon hade fått mer tid,
men ni gjorde hennes tid fantastisk.
-Okej? -Ja.
Och vad gäller hur hon har blivit ihågkommen, känner hon:
"Det här är större än ett liv."
Hon är väldigt tacksam för det.
-Går det bra? Du är tyst. -Bara bra.
Det går bra. Det är mycket att smälta. Ingen fara.
Hon vill att jag pratar om situationen som kan ha lett till hennes död.
Ett par saker måste nämnas, för det här är komplext.
Det är konstigare än lungcancer eller leversvikt. Det är nåt med det här.
Hon ger mig en känsla av en inledande sak.
Jag ser i stort sett en rak linje som hon gör en markering på.
Det betyder alltid att nåt har börjat.
Nånting hände som blev början på en serie händelser som ledde till döden.
Hon säger inte att hon dog av den första incidenten.
Nånting hände lite senare, möjligen relaterat till den incidenten.
Hon dog av det. Om jag förstår det rätt.
Hon vill att folk ska släppa sina skuldkänslor
beträffande den första incidenten.
Om nån känner: "Vi skulle ha varit där och förhindrat
att den här incidenten eller skadan inträffade."
Jag vet inte exakt vad det är, men jag får en känsla av:
"Varför var jag inte där och stoppade det?"
Men ingen kunde ha vetat att den händelsen skulle leda till döden.
-Det är lite konstigt. -Vi lekte med Barbie-dockor på hennes rum.
Och hon gick för att hämta nåt.
När hon kom tillbaka, sprang hon och föll.
-Hon bröt armen. -Jag förstår.
-Som jag får… -Känner du dig skyldig?
Jag har alltid känt mig lite skyldig.
-Det visste inte jag. -Jo.
Hon vill att du släpper det.
Hon visar att ingen kunde ha vetat vad det skulle leda till i förlängningen.
Men inga budskap kommer genom av misstag.
Du skulle höra det här i dag.
Du kunde inte ha gjort nånting annorlunda.
Ibland känner vi så, inte sant?
Du har hanterat det här jättefint.
Ja, allt är bra.
Det är okej.
Okej.
Hon tar upp… Efter den händelsen.
Allt gick väldigt fort.
Det här är tungt.
Hon vill inte att jag gräver för djupt. Hon vill ha det vara glatt och positivt.
-Ja. -Kul.
Men efter den första incidenten hände nåt som ledde till att hon dog.
Hon ger mig en känsla av…
Ni ska veta att hon inte hade ont när hon dog.
Det får jag väldigt tydligt.
Hon ger mig en känsla av att bara somna, jag kan bara beskriva det så.
Jag vet att nåt är fel,
och att jag inte kan ta mig ur det. Sen känns det som att jag somnar.
Och i den här sömnen, känner jag att jag går över.
-Dör. -Ja.
Det var väldigt fridfullt.
Det kan vara så att vissa ångrar hur de hanterade perioden innan hon dog.
-Efter… -Ja.
Efter att hon bröt armen… Skulden var lite…
Jag känner skuld för att vi tog henne till en klinik
som skulle vara specialister på frakturer.
Ja.
Jag känner ofta att om vi hade åkt till sjukhuset…
-Visst. -Då skulle hon vara här i dag.
Hur som helst… Vi åkte till det här stället.
-När de skulle lägga benet rätt i armen… -Ja.
De gav henne en spruta med lidokain.
Normalt är det ingen fara, men hon fick mer än en vuxendos.
De gav henne en överdos av lidokain.
Jag var ensam i rummet just då. De röntgade armen.
Hon såg på mig och sa:
"Pappa, jag är sömnig."
Jag tror att det sista jag sa till henne var:
"Det går bra. Du kan somna."
Ja.
Jag beklagar det verkligen.
Jag är så ledsen att ni båda, ni alla, behövde uppleva det.
Det är…
Stackars liten.
Finns det nån Luke i familjen?
-Han är vårt syskonbarn. -Ja.
Han och Kensley var jättenära. De föddes med fyra dagars mellanrum.
Det är viktigt för henne att ta upp honom.
-Hon lägger mycket kärlek runt honom. -Ja.
Jag känner att han bär henne med sig. Jag bara…
-Man ser det än. -Ja.
-Han blev nog aldrig densamma efter det. -Nej, inte ens som 5,5-åring.
Hon vill ta upp honom idag som viktig för henne.
Jag hoppas att ni kan förmedla det om han är öppen för det.
Den kärleken… Hon ville verkligen nämna honom.
Så det är jätteviktigt.
Då så.
Det här är lite konstigt. Hon visar mig fågelsymboler.
Hon visar mycket med småfåglar.
-Jag måste ta upp det som viktigt. -Det är viktigt.
Hon älskade fåglar.
Hon jagade dem på stranden.
Alltid om det fanns nån fågel… Jag vet att det inte är nåt unikt.
-Men hon älskade fåglar. -Ja.
Det är otroligt hur närvarande hon är.
Fast vi har lämnat huset hon bodde i, så bor hon här med oss.
-Fåglar knackar på våra fönster. -Ja.
De är överallt. Vi har bon överallt.
-Nytt liv. Det är galet. -Underbart.
De tycker om såna påminnelser. Tusentals läsningar har lärt mig det.
-Små saker är viktiga saker. -Ja.
Det är en viktig lärdom.
Det är så mycket kärlek här.
Och ni ska veta att kontakten med er dotter inte tar slut när jag går.
-Ja. -Hon är i era hjärtan och själar.
Ni kan prata högt med henne.
Ni kan bära henne med er genom nya erfarenheter och minnen.
Hon känns mycket äldre än hon var när hon dog,
och det fina är att jag tror att vi återförenas en dag.
Vi möter de här personerna igen. De här själarna och personerna.
De väntar på oss.
Men de uppmuntrar oss att leva rika liv, att göra det bästa av vår tid.
Och ibland kan döden påminna oss om hur värdefullt livet är.
-Hur fort det kan förloras. -Ja.
Ni har alla hanterat det här väldigt fint.
Det är ofattbart. Ni har varit starka för era andra barn.
Ni har hedrat henne så fint.
-Och det upphör aldrig. -Sant.
Hon kommer att finnas här i alla stora stunder.
-Varje examen, alla bröllop. -Ja.
Ända tills ni är gamla, och en dag möts ni igen.
Vi följer bara varandra hem genom livet.
-Tack för att jag fick göra det här. -Tack så mycket.
-Tack. -Så klart.
Det här var otroligt.
-Får jag visa nåt innan du går? -Ja.
Okej. Vi måste vara tysta.
Vi har ett bo här utanför. En mourning dove.
Många vet inte att det inte är good morning.
-Utan mourning som döden. -Sorg.
Precis där och de bryr sig inte. Vi står precis här.
Det är andra året nu.
-Det är ett tecken. -Ja.
Tack än en gång. Det här var fantastiskt.
-Jag vet. Hej då. -Ha det bra. Hej då.
Jag känner ett stort lugn, särskilt för att hon är med min pappa.
-Din pappa skyddar henne. -Ja.
-Det var fint att de kom ihop. -Ja.
-Som en stor familj. -Ja.
Jag vet att Kensley har det bra.
Hon har hört oss säga att hon skulle ta körkort om hon var här.
Vi har sagt det många gånger. Tänk att han sa det.
Det är 48 timmar kvar till live-framträdandet börjar.
Och du har sagt att det har kommit saker hela dagen.
Ja, helt överväldigande.
TYLER SKA UT PÅ TURNÉ TILL 50 STÄDER
Du fick en syn som drabbade dig väldigt hårt.
Min bröstkorg… Bröstbenet knakade. Det lät.
De är som små åskblixtar.
Ja, jag vill uppmuntra dig, men ta det lugnt och var försiktig.
-För du… -Ja.
-Det är första showen efter lungkollapsen. -Ja.
-Du dog nästan förra gången. -Jag saknar det så.
-Du dog nästan. -Jag vet.
I början av 2020 skulle jag göra en liveshow.
Jag låg i sängen och förberedde mig mentalt
för allt jag skulle göra på scen när jag plötsligt fick bröstsmärtor.
Jag ropade på Heather och mamma och sa att jag måste till sjukhuset.
Där fick jag diagnosen lungkollaps.
Lungan hade fallit samman helt och vilade mot mitt hjärta.
Jag behövde omedelbar vård annars hade jag dött.
Jag var inlagd i månader för att läka och återhämta mig från traumat.
Det var skrämmande för mig att se dig gå genom det.
-Jag kan inte ana hur det var för dig. -Ja.
Det har sitt pris. Jag hoppas få leva ett riktigt långt liv.
Men jag känner mig gammal. På insidan. Och läsningar får mig att känna mig äldre.
Och på grund av det kan jag inte föreställa mig själv som
en 70-åring, för jag är redan så trött.
Påsarna under ögonen är ingen slump, jag föddes med dem.
-De är en kulmination av syner och… -Ja.
Himmelska upplevelser, och av att se saker man inte kan glömma.
Det åldrar en person på nåt plan.
Jag har försäkrat alla om att jag kan gå på scen och göra läsningar.
Men det finns inga garantier för hur min fysiska hälsa påverkas.
Så.
-Det gör mig ledsen. -Var inte ledsen.
-Jag klarar mig inte utan dig… -Jag ska ingenstans.
Poängen är att vi egentligen inte förstår nåt om det.
Så vem vet hur min kropp påverkas.
HANFORD, KALIFORNIEN TYLERS HEMSTAD
PIONEER LÅG- OCH MELLANSTADIESKOLA
-Allt ser likadant ut, fast det var blått. -Jaså?
Där hade vi de flesta lektionerna.
-Aulan var där. Biblioteket. -Jag ser en dam.
Första skoldagen glömde mamma att hämta mig.
-Jag väntade där. -Hur kunde hon det?
Vet inte. Jag klandrar henne än. Jag var enda barnet.
-Hon hade fullt upp. -Sånt händer.
Det är overkligt att besöka min låg- och mellanstadieskola
för det är det enda stället jag nånsin känt mig normal på.
Det var platsen jag var på innan mitt liv förändrades för gott,
och jag dränktes av intryck, syner och samtal om avlidna personer.
-Hej, mrs Weisgerber. -Hej!
Så fint att se dig.
Jag var skolbibliotekarie när Tyler började på Pioneer.
Tyler utmärkte sig.
Han utstrålade glädje.
Tyler hade förmågan att få en att må bra.
-Hur lång var han senast ni sågs? -Förmodligen så här.
Ja.
Du fick din förmåga när du var i tioårsåldern.
Då började jag så smått.
-Kände du till hans gåva? -Nej.
Jag höll det för mig själv. Jag förstod inte vad som hände.
Jag hade enstaka ögonblick med intryck av andra redan före tio,
men jag såg det mer som intuition än en förmåga.
Åtminstone i början av skoltiden var jag som vilken unge som helst.
Jag behandlades som de andra.
Samtidigt var det där saker började bli komplicerade.
Min farmor dog när jag gick i fyran.
I femman mådde jag inte bra emotionellt,
på grund av de ständiga insikterna som var förvirrande och överväldigande.
När man är tio vet man inte vem man är,
och ännu mindre att det finns en till existentiell sfär.
-Jag försöker frammana minnen. -Har du några?
Det här minns jag.
Med facit i hand var det en plats jag kunde vara barn på.
-Så. -Ja.
Det har varit en otrolig resa. Särskilt att återvända hit.
När jag går runt, tar jag in mina minnen och allt de framkallar,
men jag blir lite distraherad av intrycken som kommer genom.
Jag ser fram emot att prata.
Det känns overkligt att sitta emot min skolbibliotekarie.
-Jag vet! -Det blir kul.
-Jag har mitt block. Jag mediterar… -Så, ska vi…
Vi gör en läsning.
-Det visste jag inte. -Går det bra?
-Vi måste inte. -Det går bra, jag visste…
-Ja. -Jag visste det inte.
-Jag trodde att vi skulle minnas. -Det kan inte skada, tänkte jag.
-Du bestämmer. Känns det bra… -Ja.
Jag styr inte över vem som kommer,
jag måste bara följa den som kommunicerar starkast.
Då ser vi vad vi får.
Så jag har det där.
Jag minns din dotter. Maddie?
-Maddie. -Jag minns henne.
-Har du fler barn? -Min son, Lee.
En son. Mycket coolt.
Gjorde han det? Intressant.
Så där. Jag vill prata om dem och karriärer.
Det är intressant med din dotter, för det kommer…
De visar att mycket kommer att förändras för henne.
När jag får kontakt med hennes energi
känner jag att hon hamnar på en position med stort ansvar,
och hon måste bestämma sig:
"Tar jag på mig det här?" "Är jag redo för det?"
Jag får känslan: "Ja, ta steget. Du klarar det."
-"Du klarar mer än du tror." -Ja.
Det verkar relevant i hennes fall.
-Hon har… Förändringar. Massor. -Stora förändringar.
-Okej. -Det var mitt i prick.
Jag tror att hon fått ta över sånt andra skulle ha gjort.
-Hamnat på flera oväntade stolar. -Ständigt.
Det gör hon ofta. Hon blir frustrerad, men gör det ändå.
Det är grejen. Hon jobbar hårt. Och responsen blir positiv.
-Hon är inne på rätt spår. -Bra.
-Jobbar någon inom polisen? -Ja.
-Vem är det? -Min son.
Din son. Han kommer också att genomgå en förändring.
-Det är intressant. Hur gammal är han? -Han är 29.
Okej, det för mig till…
För fyra år sen. Jag vet inte varför. Tjugo…
För fyra år sen, om 29… Vi ska se…
-Han gifte sig. -Gjorde han? Intressant.
De nämner anlag för fertilitetsproblem och diskussioner kring det.
Det är ingen fara. Det ordnar sig när tiden är inne.
-Bra. De har äntligen fått barn. -Underbart.
-Hon är knappt två månader. Sadie. -Grattis.
-De hade problem att bli… Ja. -Ja, det är nåt där.
-Sånt händer. -Men det gick.
Saker händer när tiden är inne. Det känns positivt.
Det här är en konstig bild, men bra att ha i åtanke.
Nånting med en flygande gris. En gris med vingar.
-Jag kände mig tvingad att nämna det. -Min make sa alltid: "När grisar flyger."
Okej, och vi kom in en affär, och de hade en flygande gris på ett snöre.
Den snurrade runt och Maddie sa: "Se!"
Kul. Så "när grisar flyger" betyder nåt.
-Som ett roligt minne. Gulligt. -Ja, väldigt.
Så lustigt.
Det måste vara det.
Okej. Jag känner att jag måste ta honom.
Vart är vi på väg?
Det är svårt att särskilja din mammas och din pappas sida.
Jag får inte känslan av att dina föräldrar är döda.
-Lever de än? -Ja.
Fint. Det är fantastiskt. Vi ska nog backa en generation till.
Finns det nån kvinnlig koppling?
Stark kvinnlig energi och bokstaven "J". Ett kvinnonamn på "J".
Kommer du på några kvinnor på "J" i din familj?
-Farmor och mormor. -Okej.
-Heter nån Julie? -Julia.
Julia.
Då är jag med.
-Är nån av dem avliden? -Båda.
-Så Julia är död? -Ja.
Jag måste ta upp det.
Men jag har även några jämnåriga.
Det kommer genom några avlidna kvinnor som jag måste nämna. De känns äldre.
Jag måste ta upp två saker. Båda är hjärnrelaterade.
Det gäller inte mental hälsa. Det är fysiologiskt.
Nåt som inte fungerade kognitivt vad gäller att uppfatta omgivningen.
-Vi tänker på demens, alzheimer. -Alzheimer.
Det känns som att det kan vara relevant.
Men nån fick även en stroke.
Det är nåt där. Det är två olika saker.
-Vem dog av alzheimer? -Min moster Adeline.
Okej. Hon vill att jag ska säga att hon inte är ensam.
Hon nämner en jämnårig person. Hade hon några syskon?
En syster som också är död? Jag måste nämna båda.
-Systern fick en stroke. -Okej.
Jag förstår.
Här.
-Vi fick med en del. -Absolut.
Tänk att jag skulle ha en läsning med min bibliotekarie.
Eller hur?
Det är nåt visst med att skrämma sin lärare.
Jag är bara förbluffad.
-Jag är fortfarande "wow". -Ja.
Jag häpnade. Han visste så många saker.
Det var mitt i prick. Mitt i prick. Helt otroligt.
-Det var coolt. -Jag vet!
Jag gör det live inför tusentals personer.
-Jag väljer nån. -Slumpartat.
De säger: "Jag har ingen."
-"Det har du visst." -Ja.
Deras kärlek till oss överträffar ibland våra förväntningar.
-Ja. Wow. -Ja.
Vi är väldigt snofsiga.
Jag älskar de här blommorna. Är de inte vackra?
Du ska få ett par servetter.
-Jag ska hjälpa dig. -Här. Du får de här.
Hur gör man?
-Som du vill. -Ser jag ut att kunna sånt?
-Ja. -Jag kan inte…
Gör som du vill.
-Okej. -Okej?
Så länge den går i hålet.
Det var länge sen jag träffade Peter och Felicia. Det blir kul.
Vi ska äta lunch med Peter och Felicia. Jag ser fram emot det.
Vi har mycket att prata om.
Kära nån!
-Hej! -Se, vilka som kommer!
-Jippi! -Hej!
-Ni… -En uppenbarelse i grönt.
-Gråt inte. -Jag kunde kommit tio minuter tidigare.
-Men hon är långsam. -Hej.
Gråt inte.
-Hur är det? -Hej.
-Bra. -En glad dag.
Vi är så glada över att träffa er. Vi svängde ihop nåt lite enkelt.
-Hoppas det smakar. Vi har quiche. -Fint.
-Sitt, ta det lugnt. -Åh, Theresa.
-Ja? -Jag är svart än.
Jag älskar inte quiche.
-Jag går och… -Men jag är tacksam.
Jag lagar vad du vill.
-Har du gjort dem? -Ja, från grunden. Smaka den.
-Med bacon. Det gillar du. -Hon vill utfodra alla.
Hon är duktig i köket.
-Det är hon. -Tack.
Vi har mycket att prata om. Först vill jag säga en sak.
Hela den här resan har varit svår för oss alla.
Men det är bara en ny början.
Jag älskar er mycket.
Och om inte Tyler hade uppmuntrat mig till att ta dna-testet,
hade jag aldrig vetat det jag vet nu.
I alla år har Stella haft makt över mig.
Det har hon inte längre. Hon får aldrig mer styra över mitt liv.
Vill du inte konfrontera henne…
Jag har insett att det inte gör nån skillnad.
Det hade det aldrig gjort.
Du konfronterade det förflutna. Du hittade sanningen.
Jag trodde inte att just Tyler skulle hjälpa mig
ta reda på vem jag är,
hjälpa mig gå vidare efter allt som hänt mig i mitt liv
och hjälpa mig att känna mig hel igen.
Det enda av det förflutna jag tillåter i mitt liv är du och Felicia. Det är allt.
Så jag ville visa det här.
-Mitt släktträd. -Herregud.
Det visar min italienska släkt och deras namn.
Men här nere anger det mina syskon som Felicia och Peter.
Ni kommer alltid att vara min familj. Det ändras aldrig.
Vi är alltid syskon. Jag kommer alltid att älska er.
Jag uppskattar allt ni gjort för att hjälpa och skydda mig.
Jag minns mycket och vill tacka er för allt ni gick genom. Det var mycket.
Det kändes jättefint att se mitt namn på släktträdet,
men jag sa till Theresa att jag är hennes bror nummer ett.
Den platsen är tagen.
Jag ska träffa hennes andra bror.
Jag kommer att älska honom och allt, men han måste veta sin plats.
Min slutsats i dag är att ens familj är kärleken man har…
-Skapat. -Delat.
Det handlar inte om blodsband.
-Blicka framåt. -Utan om kärlek och band.
Ni är alltid min moster och morbror. Jag är tacksam för att få berätta det här.
På den här resan har mamma och jag lyckats avmystifiera gåtan,
monstret Stella utgör.
Nu kan vi leva livet med kunskap om vilka vi är,
var vi kommer från och hur stor vår familj är.
Man skapar sin egen familj.
Ska vi gosa?
-Jag älskar er. -Du är den bästa gåvan jag kunde se i dag.
Vi hör ihop.
-Hur var Nanci i morse? -Bara bra.
-Bra. -Hon visste att vi skulle åka.
Hon bet mig i handen.
Hon ville stoppa mig.
-Du ser ut att må bra. -Tack. Ja.
Jag har kallt vatten och vi kan stanna på Starbucks.
Vi har gott om tid.
På väg till första showen sen lungkollapsen
överhopas jag av budskap från anhöriga på andra sidan
till personer som kommer på showen.
Det gör att jag inte kan fokusera på nåt annat.
Det är så konstigt att vara på väg till en liveshow.
Det är så länge sen. Det blir konstigt att se alla ansikten.
Jag vet. Det är konstigt. Det har gått 1,5 år.
Och herregud, som du avslutade den senaste.
-Sen bröt hela helvetet ut. -Ja.
Nästan en månad på sjukhus.
Det vill jag inte göra om. Kan vi låta bli?
Ja.
-Jag kan ta den. -Den ska vara här.
Ska den? Okej.
-Den är din. -Klar?
-Har alla allt? -Ja.
Den ångestfyllda delen är att ta sig genom lobbyn.
När Tyler ska göra en liveshow och vi kommer till hotellet
är han väldigt stillsam, väldigt isolerad.
Strax tillbaka.
Han vill inte vara med andra. Han vill inte ha nån stimulans.
När vi beställer rumsservice tar jag emot maten i dörren,
för han vill inte interagera med någon annans känslor.
Vi pratar inte otrevliga saker inför honom före en show.
Vi pratar inte om nåt jobbigt,
för vi vill att han ska vara lugn.
Allt börjar komma genom.
Det är mycket oklart, mentalt och fysiskt.
Det är väldigt annorlunda. Jag är redo att få det överstökat.
Jag vet inte. Det är mycket känslor, antar jag.
Jag vet inte exakt vilka. Spänning, glädje.
Kanske lite rädsla, men jag vet inte vad jag är rädd för.
Jag har gjort över 50 shower. Det är nog bara det
att gå ut där och vara sårbar.
Det är fysiskt smärtsamt.
Det är psykiskt krävande.
Jag försätter mig i ett tillstånd
som gör det svårt att uttrycka saker utåt tills jag börjar kladda.
Då kommer allt ut.
Jag måste bara göra det jag är satt här att göra,
gå ut på scen i morgon och ro det i land.
Och sen…
Sen kan jag bli människa igen, när jag är färdig.
Trumvirvel.
-Hej, hur är det? Kan vi åka? -Absolut. Tack.
-Hej. -Hur är det?
-Jag ska eskortera dig i kväll. -Tack.
Då så. Vi ses…
Ångesten är hög före en show.
Mycket står på spel. Det är mer än underhållning.
Folk önskar desperat att få kontakt med sina kära.
Folk har rest tusentals kilometer för att vara där.
En persons läsning kan ge många en känsla av avslut.
Det är svårt, för jag har ingen kontroll över budskapen.
Jag kan inte framtvinga nåt.
Jag måste lita på att mina guider och de på andra sidan kommer.
-Hur känns det? Pirrigt? -Jag får mycket.
-Får du mycket redan nu? -Ja.
Det är 1,5 år sen. Jag undrar…
-Det har byggts upp. -Jag tänkte det.
Det ökar nog nervositeten.
-Det går bra. Jag älskar dig. -Och jag dig.
Kom bara ihåg att stå rakt. Öronen ska vara i linje med axlarna.
-En boktrave här. -Jag vet, jag har dålig hållning.
Jag har tidernas sämst hållning, men stå rakt.
Han är nog nervös. Han har inte uppträtt live på 1,5 år.
Tanken på att ställa sig på en scen inför tusentals personer är krävande.
Är du nervös?
Jag är alltid nervös.
#TYLERHENRYMEDIUMLÄSNING
Just nu har jag mycket ångest.
Jag kan riskera livet när jag ställer mig på scen.
Men jag måste. Det är mitt kall.
STÄLL EN FRÅGA TILL TYLER
Är du klar?
Absolut. Jag ska bara ta den här.
-Ta dina saker. -Japp.
-Då så. Dags att gå. -Då så.
Nu gör vi det här.
-Vi väntar här. -Det låter bra.
-Jag hämtar andan. Det här blir kul. -Djupa andetag.
Hur känns lungan?
Ångest gör begränsar andningen mer.
-Det förstår jag. -Det är lite jobbigt.
Mitt syfte på jorden är att förmedla budskap.
Jag ska hjälpa.
Jag skänker läkning.
Jag finns för deras skull. Det är den jag är, oavsett priset.
-Det är en speciell uppgift. -Ja.
Tack för allt.
Det är en stor stund. Vi får se vad som händer.
Jag bara…
Samla dig.
Mina damer och herrar, Tyler Henry!
Hej på er! Hej!
Hur mår alla?
Det är så skönt att äntligen vara tillbaka.
Undertexter: Jessika Johansson