PRIJE 18 SATI TYLER JE PREDOSJETIO POŽAR U KINESKOJ ULICI U HANFORDU
ISTE SE VEČERI HRAM ZAPALIO
NETFLIXOVA SERIJA
Osjeća se miris dima.
Zdravo, ljudi.
MUZEJ TAOISTIČKOG HRAMA
-Gadna noć i gadan dan. -Da. Drago mi je što vas vidim.
-To je jednostavno… -Strašno.
Da, baš strašno. Jednostavno…
Neopisivo.
Požar, koji je nastao na stubištu,
vrućinom je i dimom teško oštetio
hram na drugome katu.
Zvali su me sinoć oko 22.30.
Još su jutros gasili žarišta.
Vatrogasci su brzo stigli.
Došlo je sedam vozila.
-Požar je bio velik. -Da.
Predsjednica Društva za očuvanje Kineske ulice Arianne Wing
i njezin muž Steve Banister
zahvalni su vatrogascima na brzini
i nastojanjima da očuvaju imovinu.
Nedavno su bili u obilasku zgrade i dobro su je poznavali,
kao i dragocjenosti u njoj.
Zapovjednik Pendergrass kaže da su vatrogasci
pri gašenju štedljivo koristili vodu.
Bilo je prelijepo.
Nadam se da ćemo možda moći obnoviti zgradu.
Često na seansama predvidim nešto, a da nisam ni svjestan što.
Kad nekomu spomenem zdravstveni problem ili požar, na primjer,
namjerno im to prenesem jer je to često istina.
I dogodi se, iako ja možda u tome času nisam svjestan kako će se dogoditi.
-Ponovno će se roditi. -Da.
-Hvala. -Nema na čemu.
LOKALNA POČINITELJICA NEDAVNO JE PRIZNALA PODMETANJE POŽARA
UHIĆENA JE I OPTUŽENA
SVE IMA SVOJU CIJENU
TYLEROVA MAMA
Ovo će biti zanimljiva seansa. Javlja mi se petero ljudi.
Ali četvero dovodi nekoga mlađeg.
-Ženskoga je roda. -Je li?
Primam nekakav dojam
o propadanju moždane funkcije.
U električnom smislu.
I onda nekako gubim svijest.
I onesvijestim se.
Ali sve se brzo dogodilo.
Imam dojam nekakve neobične nesreće, nečega čudnog.
-Kako ste? Ja sam Tyler. -Pozdrav.
-Delaney. -Baš mi je drago.
-Kako ste? Drago mi je. -Avonlea, drago mi je.
Već mnogo toga primam, oprostite.
Baš mi je drago.
Ovo je baš krasna kuća.
-Hvala. -Divna je.
Ajme, glava mi je puna. Oprostite. Čudno.
-Već? -Samo moram pročistiti grlo.
-Dobro. -Samo čas. Oprostite.
Zaboga. To se još nije dogodilo.
Pardon. Nezgodno upoznavanje.
Ma sve je u redu.
Jedva čekam da počnemo. Samo čas.
-Trebate vode? -Ne trebam.
-Žao mi je. -Ajme meni.
Ipak bih popio vode ako može.
-Evo vode. -Savršeno, hvala.
Ajme, to se još nije dogodilo.
Često fizički reagiram
na seansi.
Obično kad seansa počne. Ali sada, čim sam vas upoznao,
to je počelo. I još se događa.
Već se javlja mnogo ljudi. Ljudi obično očekuju jednog ili dvoje. Vi imate gomilu.
Dobro.
Prije početka, jeste li donijeli kakve predmete?
-Izvadite ih, molim. -Naravno.
Možemo pokušati nešto dobiti.
-I gitara. -I gitara, divno.
Hvala vam. Dobro.
Šarat ću i ovo držati pa ćemo vidjeti.
Dobro.
Dobro. U redu.
Dobro.
Da.
Dobro. Dakle…
Dobro.
Primam petero umrlih ljudi.
Većinom su muškarci i veliki su zaštitnici.
Očinski likovi.
Ti su ljudi zadovoljni svojim životom
i svojom smrću, ali štite nekog malog…
Mlađu osobu koja je umrla.
I to je umrla doista mlada.
To snažno ističu.
Pokušat ću ih odvojiti.
Stalno spominju tatu, ne prestaju.
Katkad vidim očinski lik,
ali ovo je baš nečiji tata.
-Je li vaš tata umro? -Da.
-Dobro. To trebam istaknuti. -Da.
Dobro.
Uz njega se javlja i njegov otac.
-U nekoj ulozi. -Da.
-Bliski su. -Da.
-Tako ih vidim. -Ajme.
Neki ljudi imaju buran odnos s ocem.
Ali njih dvojica doista se odlično slažu.
Znajte da se pojavljuju zajedno.
To je jako važno.
Samo čas.
Primam nešto o prsima.
Ali nije nešto tako brzo kao infarkt.
Netko ili je dobio tekućinu u plućima ili je imao problema s plućima.
Ima smetnje s disanjem. Zvuči li poznato?
-To bi bio moj djed. -Dobro.
Imao je rak pluća.
Harold?
-To je moj djed. -To je on? Dobro.
Super. Malo je jezivo kad se to dogodi.
Nije uvijek živio pazeći na zdravlje.
Čak i kad su mu govorili da bi možda trebao usporiti.
Nije htio, htio je živjeti kako želi.
Ima li to smisla?
Pušio je.
Mislim da moji problemi s disanjem ovdje
možda imaju veze s njegovom smrti.
-Tako je. -Imajmo to na umu.
Dobro.
Ima li vaš djed sestru?
Ima.
Ili je netko dobio ime po kamenu ili…
Vidim simbole koji obično znače horoskopski dragi kamen.
Ima li tko u obitelji ime Ruby, Opal?
-Teta Opal. -U redu.
Ona je djedova sestra.
-Dobro. Odlično. -Ajme.
Nju bih istaknuo.
-Ona je umrla, zar ne? -Da.
Dobro.
Želim spomenuti… Moram govoriti o mlađoj osobi.
Sada ću vam reći
kako to primam.
Mlađa je osoba veoma uzbuđena.
Zanimljivo je da je netko
u razgovoru rekao
kako bi netko imao vozačku da je ovdje
ili bi nabavljao vozačku.
Osjećam da se vodio takav razgovor.
Moram reći „ona”. Mislim da je to ženska osoba.
-I ona to zna. -Da.
-Je li se vodio taj razgovor? -Da.
Dobro. Ona se javila i želim vam reći…
Sav sam se naježio.
Nije zapela u dobi u kojoj je umrla.
-Želim da to znate… -Želim…
-Uvijek si to govorila. -Važno je da to znate.
Apsolutno odaje dojam svijesti koja se razvija, raste.
I na drugome svijetu.
-Da. -I veoma je povezana s obitelji.
I čini se veoma aktivnom.
Kao da je morala biti aktivna da bi…
Jer bi inače nešto bilo čudno.
Kao da je morala izbacivati energiju iz sebe.
Igrala je nogomet, ja sam bio trener.
Bila je najbolji igrač.
Bolja od mnogih muških.
Vjerujem. Mnogo energije.
To je naša kći.
-Imala je pet i pol godina. -Aha.
I sada bi imala 15 godina i dobila bi vozačku.
Ajme, ajme.
Naša kći Kensley bila je veoma maštovita.
Likovno nadarena.
Voljela je crtati.
Obožavala je nogomet.
Zakucaj!
To, Kensley!
Obožavala je plivati.
Išli smo na more, išli smo na bazen.
Želi da govorim o braći i sestrama.
I to veoma pozitivno, s mnogo radosti.
Mislim da živi preko braće i sestara.
-Da. -Ne znam koliko ih je. Ali mnogo.
Bar troje, ako ne i više.
Imamo troje žive djece.
Krasno. Divno.
Mislim da je u svom kratkom životu imala mnogo interesa.
-Misli da je lijepo živjela. -Jest.
I zasluge za to pripisuje roditeljima.
I ovo je najvažnije.
Voljela bi da je imala više vremena.
Ali zbog vas je i to bilo fantastično.
-Dobro? -Da.
I misli da zbog toga koliko je se sjećate
nije živjela samo jedan život.
Na tome je veoma zahvalna.
-Jesi li dobro? Šutiš. -Dobro sam.
Sve je u redu, nije to lako. Nema problema.
Želi da spomenem situaciju koja je možda izazvala smrt.
Imamo nekoliko točaka jer je zamršeno.
Puno čudnije od raka pluća ili zatajenja jetre.
Ima tu nečega.
Pokazuje mi početak.
Vidim ravnu crtu.
Označava je.
I to uvijek znači da je nešto imalo početak.
I onda niz događaja zbog kojih je umrla.
Ne kaže da je umrla zbog početnoga događaja.
Nešto se dogodilo poslije. Možda u vezi s tim događajem.
I od toga je umrla.
Ako sve točno identificiram.
Želi da se ljudi riješe osjećaja krivnje
zbog tog početnog događaja.
Ako netko misli da je trebao spriječiti
neki incident ili ozljedu.
Ne znam o čemu se točno radi,
ali netko misli da je to mogao spriječiti.
Ali nitko nije mogao znati
da će taj događaj dovesti do smrti.
-Čudno. -Igrale smo se s barbikama.
I ona je otišla po nešto.
U povratku je pala dok je trčala.
-Slomila je ruku. -Aha.
-Vidim… -Ne osjećaš valjda krivnju?
Uvijek malo.
Nisam to znala.
Da.
Ona želi da se toga riješiš.
Govori mi da nitko nije mogao znati
do čega će to dugoročno dovesti.
Te poruke nikad nisu slučajne.
Mislim da si to danas trebala čuti. Nisi ništa drukčije mogla učiniti.
Katkad to mislimo, zar ne?
Mislim da si sve izvela kako treba.
Da, sve je u redu.
U redu je.
Dobro.
Sada spominje nešto što se dogodilo poslije.
Sve se brzo dogodilo.
To je nešto teško.
Ne želi previše o tome, razumijem. Želi biti sretna i pozitivna.
Zabavna. Ali evo što vidim.
Poslije početnog događaja dogodilo se nešto što je izazvalo smrt.
Pokazuje mi…
Želim reći da je ništa nije boljelo kad je umrla.
To veoma jasno poručuje.
Pokazuje mi da je samo zaspala.
Tako to vidim.
Zna da nešto nije u redu.
Zna da od toga ne može pobjeći.
Ali onda samo zaspi.
I onda je u tome snu
otišla na drugi svijet.
I sve je bilo veoma spokojno.
Mislim da možda ljudi žale zbog svoga ponašanja u razdoblju prije smrti.
-Nakon što je… -Da.
Nakon što je slomila ruku…
Krivnja je možda moja. Ja pomalo osjećam krivnju.
Odveli smo je u kliniku specijaliziranu za prijelome.
Da.
Često mislim da smo je trebali odvesti u bolnicu.
-Da. -Da bi možda bila živa.
U svakom slučaju,
odveli smo je onamo.
I dok su joj namještali slomljenu kost,
dali su joj injekciju lidokaina.
To nije opasno. Ali dali su joj
dozu veću od doze za odrasle. Predozirali su je lidokainom.
Samo ja sam bio s njom. Slikali su joj ruku.
Pogledala me i rekla:
„Tata, spava mi se.”
Mislim da sam joj to posljednje rekao.
„Samo spavaj.”
Da.
Jako mi je žao.
Tako mi je žao što ste svi to morali proživjeti.
To je…
Jadnica mala.
Imate li Lukea u obitelji?
To je naš nećak.
-Da. -On i Kensley bili su veoma bliski.
-Rodili su se s četiri dana razlike. -Jako joj je važno da ga spomenem.
Njega spominje uz mnogo ljubavi.
-Da. -Mislim da je on nosi u sebi.
Baš zanimljivo.
-To se još vidi. -Da.
-Mislim da više nije bio isti. -Nije, ni s pet i pol godina.
Ali danas ga želi spomenuti
kao osobu koja joj je važna.
Nadam se da mu to možete prenijeti.
Toliko ljubavi. Jako ga se potrudila spomenuti.
To je jako važno.
Dobro.
Pokazuje mi nešto čudno.
Simbole za ptičicu. Ptičica.
Pokazuje mi ptičice.
-Moram to spomenuti, važno je. -Jako važno.
Voljela je ptice.
Ganjala ih je po plaži.
Uvijek je tražila ptice. Znam da to nije tako neobično.
Ali jako je voljela ptice.
Osjećamo je ovdje, nevjerojatno.
Iako više nismo u istoj kući.
-Živi ovdje s nama. -Da.
-I ptice dolaze na prozore. -Da.
Svuda su. Sve je puno gnijezda. Novi život.
Ludo je to.
Divno.
Vole te male podsjetnike.
Iz tisuća seansi to sam naučio. Da su sitnice zapravo najvažnije.
-Da. -To je važna poruka.
Tu ima toliko ljubavi.
I želim vam reći
da ta povezanost sa kćeri neće nestati kad ja odem.
Ona vam je u srcu i u duši.
Možete naglas razgovarati s njom.
Može biti uz vas u novim doživljajima i uspomenama.
Sada je nekako mnogo starija nego kad je umrla.
Vjerujem da svi jednom opet budemo zajedno.
Ponovno vidimo ljude.
Te duše, te ljude.
Oni nas čekaju.
I potiču nas da živimo ispunjeno.
Najbolje iskoristimo vrijeme koje imamo.
Smrt nas katkad podsjeti na to koliko je život dragocjen.
Koliko brzo može nestati.
Svi se divno nosite s tim.
Ne mogu ni zamisliti koliko je to teško. Ali mislite na djecu.
Prekrasno je pamtite.
To neće prestati.
Uvijek će biti s vama u svemu važnom.
Za svaku diplomu, svako vjenčanje.
Sve dok ne ostarite. I jednom ćete se opet naći.
Svi samo vodimo jedni druge kući.
-Hvala što ste nas povezali. -Hvala vam.
-Hvala. -Molim.
-Bilo je divno. -Hvala.
-Nešto bih vam pokazala. -Naravno!
-Može. -Moramo biti tiho.
Vani je gnijezdo.
Dugorepa gugutka.
Mnogi je zovu žalosna grlica.
Kažu da oplakuje mrtve.
Evo je. Ne boji se.
Ovdje je već drugu godinu zaredom.
-Da. -To je doista znak.
Hvala još jedanput. Bilo je divno.
-Znam. Pozdrav. -Uživajte. Pozdrav.
Osjećam velik spokoj. Pogotovo zato što je s tatom.
On je štiti.
Divno je što su se zajedno javili.
-Kao velika obitelj. -Da.
Znam da je Kensley dobro.
Čula nas je, kao da je ovdje,
da govorimo kako bi sada dobila vozačku. Stalno to govorimo.
Ne vjerujem da je to rekao.
DOLINA SANTA CLARITA KALIFORNIJA
Još 48 sati do nastupa uživo.
Cijeli dan govoriš da svašta primaš.
Da, preplavljuje me to.
TYLER JE DOGOVORIO TURNEJU U 50 GRADOVA
Prije si imao viziju koja te pogodila.
Prsa su mi krcnula.
Nešto se čulo.
Vidim kratke bljeskove.
Da. Želim te poticati, ali moraš i paziti, ići polako.
To je prvi nastup poslije kolapsa pluća.
-Bio si na pragu smrti. -Nedostaje mi to.
-Mogao si umrijeti. -Znam.
Početkom 2020. trebao sam nastupiti uživo.
Pripremao sam se psihički, u krevetu, za sve što me čekalo na pozornici.
Odjednom me zaboljelo u prsima.
Zvao sam Heather i mamu i rekao da moram u bolnicu.
Imao sam kolaps pluća.
Pluće je kolabiralo i oslonilo se na srce.
Trebao sam hitnu intervenciju, bez nje bih bio umro.
Mjesecima sam se u bolnici oporavljao od tog traumatičnog iskustva.
Meni je to bilo doista strašno gledati.
-Da. -Ne mogu zamisliti kako je tebi bilo.
To ima svoju cijenu. Nadam se da ću dugo živjeti.
Ali osjećam se staro. Iznutra.
Seanse me postaruju.
I zato se ne mogu zamisliti
sa 70 godina. Već sam veoma umoran.
Nemam slučajno podočnjake. Rodio sam se s njima.
-Nastali su zbog kulminacije vizija i… -Da.
Nadzemaljskih doživljaja. Zbog svega što sam vidio.
Mislim da čovjek zbog toga ostari.
Producente i obitelj uvjerio sam da mogu opet nastupati uživo.
Ali ne znam kako će to utjecati na moje zdravlje.
-I tako. -To me žalosti.
Ne žalosti se.
Ne znam što bih bez tebe.
Ne planiram nikamo otići.
Želim reći da zapravo ništa ne znamo o tome.
Tko zna kako će to utjecati na moje tijelo.
HANFORD, KALIFORNIJA TYLEROV RODNI GRAD
OSNOVNA ŠKOLA PIONEER
Sve izgleda isto.
-Ovo je prije bilo plavo. -Da?
Ovdje smo slušali nastavu.
Ovdje je bila dvorana.
-Knjižnica. -Neka žena.
Prvi dan mama je zaboravila doći po mene.
-Ondje sam čekao. -Zaboravila je?
Ne znam kako. Još joj to pamtim.
-Jedinac sam. -Imala je posla.
Dogodi se.
Nadrealno je vratiti se u osnovnu školu.
Jedino sam se ondje osjećao normalno.
NAŠI UČENICI ZNAJU DA JE KARAKTER VAŽAN
Ovdje sam bio prije nego što mi se život zauvijek promijenio.
Prije nego što su navalile slike i vizije
i razgovori o pokojnicima.
-Pozdrav, kako ste, gđice Weisgerber? -Kako si?
Baš mi je drago.
Ja sam bila knjižničarka kad je Tyler došao u školu.
Tyler se isticao.
Zračio je srećom.
Uz njega se čovjek jednostavno osjećao dobro.
Koliko je tada bio visok?
Vjerojatno dotle.
Da.
S deset godina stekao si tu sposobnost.
Ušao sam u to.
Jeste li tada znali za tu sposobnost?
-Nisam. -Na početku sam to skrivao.
Ni meni nije bilo jasno.
I prije desete godine bilo je čudnih trenutaka kad bih nešto doživio od ljudi.
Ali smatrao sam to intuicijom.
U toj školi, bar na početku, bio sam samo obično dijete.
Tako su me gledali.
Istodobno je tada sve postajalo zamršeno.
Baka je umrla kad sam bio u četvrtom razredu.
Do petog razreda već mi je emocionalno bilo teško.
Navaljivali su trenuci
kad bih nešto znao i to me zbunjivalo i preplavljivalo.
S deset godina ne znaš mnogo o sebi.
A kamoli o cijelom drugom svijetu.
-Pokušavam prizvati uspomene. -Imaš li ih?
Ovoga se sjećam.
Mislim da sam jedino ovdje mogao biti obično dijete.
-Eto. -Da.
Svašta sam doživio.
I divno se vratiti.
Na školskom terenu prisjećam se svega.
Ali malo me ometa sve što primam. U podsvijesti mi je.
Veselim se govoru. Nadrealno je sjediti pred bivšom knjižničarkom.
-Znam! -Veselim se. Imam bilježnicu.
-Meditiram. -Dakle, sad ćemo…
Imat ćemo seansu.
-Nisam to znala. -Jeste li za?
-Ne moramo. -Ne, u redu je. Samo nisam znala.
-Očekivala sam razgovor o prošlosti. -Znam. Mislio sam, zašto ne?
-Ali vi odlučujete. -Ma može.
Odlično. Ne znam tko će se javiti.
Moram izabrati onoga tko najintenzivnije komunicira.
Vidjet ćemo što će biti.
Imam to.
Znam da imate kći. Maddie?
-Maddie. -Sjećam je se.
-Imate li još djece? -Sina Leeja.
Sin. Odlično.
Je li? Zanimljivo.
Dakle, to. Želim govoriti o karijerama.
U vezi sa kćeri,
govori o velikim promjenama.
Svašta se mijenja. Kad se spojim s njezinom energijom,
vidim da će joj biti povjerena velika odgovornost.
I trebat će odlučiti hoće li prihvatiti taj zahtjevni zadatak, je li spremna.
I mislim da hoće, da je spremna.
Sposobnija je nego što zna. To se tiče nje.
-Stalno nešto mijenja. -Česte promjene.
-U redu. -Pogodio si.
I rekao bih da svašta odrađuje umjesto drugih.
-Ima razne uloge, koje ne očekuje. -Stalno.
Često je tako. Frustrira je to, ali ipak to radi.
Da, marljiva je. Mislim da će reakcije biti pozitivne.
Na pravome je putu.
Drago mi je.
Ima li tko veze s policijom?
-Da. -Dobro. Tko?
-Moj sin. -Vaš sin.
I on će doživjeti promjenu.
-Zanimljivo. Koliko ima godina? -29.
Dobro. Idemo u…
Razdoblje otprije četiri godine. Da vidimo. Zašto?
Prije četiri godine. 29… Da vidimo.
-Vjenčao se. -Je li? Baš zanimljivo.
Spominju se nekakvi mali problemi s plodnošću.
Oko toga se vode razgovori. U redu.
Sve će se riješiti.
Dobro. Napokon su dobili prvo dijete.
-Divno. -Nema ni dva mjeseca.
-Sadie. -Čestitam!
-I da, bilo je problema. -Bilo je, da.
-Ali eto. -Eto.
Dogodi se sve što se treba dogoditi.
Sve će biti dobro.
Ovo je čudna slika, ali zapamtimo je.
Nekakva leteća svinja.
Svinja s krilima.
To sam trebao spomenuti.
Moj je muž to govorio: „Kad svinji narastu krila.”
I jedan dan otišli smo u neki dućan.
Imali su svinju koja je visjela i letjela naokolo, Maddie ju je uočila.
Smiješno. Leteće svinje nešto znače.
-Šaljive uspomene. Baš slatko. -O, da.
Baš smiješno.
To bi bilo to.
Aha, dobro. Mislim da ga trebam spomenuti.
Kamo to vodi? Da vidimo.
Nije jednostavno razdvojiti maminu i tatinu stranu obitelji.
Ali ne osjećam da su mama ili tata pokojni.
-Još su živi? -Da.
Sjajno. Fantastično.
Mislim da ćemo se pomaknuti za naraštaj.
Moram pitati za neku žensku osobu.
Mnogo ženske energije. I slovo J. Žensko ime na J.
Znate li za koju ženu u obitelji s imenom na J?
-Obje bake. -Dobro.
Ima li neka Julie?
-Julia. -Julia.
Dobro, u redu. Je li jedna pokojna?
-Obje. -Julia je pokojna?
-Jest. -To moram istaknuti.
Ali imam i neke vršnjake.
Dvije žene se pojavljuju, koje su pokojne.
Mislim da su starije. Ali moram govoriti o dvije stvari.
U vezi s mozgom, obje.
Nije psihičko zdravlje, nego nešto fiziološko. Kognitivni problem.
U doživljavanju okoline.
-Često je to demencija, Alzheimer. -Da.
To je potencijalno relevantno.
I netko je imao moždani udar.
Tu mi je nešto zanimljivo. To su odvojene stvari.
Tko je umro od Alzheimerove bolesti?
Teta Adeline.
U redu. Ona mi govori da nije jedina.
Spominje vršnjaka.
Je li imala braće ili sestara? Sestru koja je umrla?
Želim istaknuti njih dvije.
-Ona je imala moždani udar. -Aha.
U redu.
Evo.
-Prošli smo ponešto. -Jesmo!
Tko bi rekao da ću imati seansu s bivšom knjižničarkom.
Da!
Zgodno je iznenaditi učiteljicu.
Još sam zaprepaštena.
-Još ne vjerujem. -Da.
Zaprepastila sam se, svašta je znao.
Sve je pogodio.
Sve. Nevjerojatno.
-To je zbilja bilo super. -Znam.
Smiješno. Uživo radim pred tisućama ljudi. Nasumce izaberem nekoga.
I kaže da nema nikoga.
-Ali ja kažem da ima. -Da.
Doznajemo da njihova ljubav prema nama nadilazi naša očekivanja.
Kako je ovo sve fensi!
Nije li ovo cvijeće divno?
Evo salveta.
-Daj, ja ću. -Evo.
-Evo ti. -Kako ću složiti?
-Kako želiš. -Izgledam li kompetentno?
Vidjet ćemo.
Složi kako želiš.
Dobro. Samo da stane u rupu. Eto.
Dugo nisam vidjela Petera i Feliciju, veselim se.
Ručat ćemo s Peterom i Felicijom.
Veselim im se.
O mnogočemu moramo razgovarati.
Ajme!
-Pozdrav! -Gle tko je došao!
Pozdrav!
-Vidi ih! -Lijepa u zelenome.
-Nemoj plakati. -Ja bih već bio došao.
-No ona je spora. -Kako si?
Bez plakanja.
-Kako si? -Tylere.
-Dobro. -Sretna sam.
Baš nam je drago. Pripremili smo nešto, valjda će vam se svidjeti.
-Imamo quiche. -Divno.
-Sjednite, opustite se. -Theresa.
Ipak sam crnac.
Ne volim baš quiche.
-Dobro, idem… -Ali hvala.
Pripremit ću ti što god želiš.
-Nisi ti to ispekla. -Jesam. Kušaj.
-Slanina. Svidjet će ti se. -Sve bi hranila.
-Što mogu. -Dobro kuha.
-Doista. -Hvala.
Trebamo razgovarati.
Želim reći
kako znam da nam svima ovo teško pada.
Ovo je novi početak.
Jako vas volim.
Da me nisi, Tylere, potaknuo na testiranje DNK,
ne bih doznala sve što sada znam.
Svih ovih godina Stella je nada mnom imala moć.
Više je nema.
Više neće kontrolirati moj život.
Ne želiš se suočiti s njom?
Zaključila sam da time ništa ne bih dobila. Ništa se neće promijeniti.
Suočila si se s prošlošću. Doznala si istinu. Samo je to važno.
Nisam mislila da će mi Tyler pomoći da doznam tko sam.
Da se odmaknem od svega što mi se u životu dogodilo.
I da se vratim sebi.
Odsad ću iz svoje prošlosti prihvaćati samo vas dvoje u životu. Ništa drugo.
Htjela sam vam ovo pokazati.
-Obiteljsko stablo. Posebno je. -Oh!
Na njemu su imena moje talijanske obitelji.
Ali dolje su moji brat i sestra navedeni
kao Felicia i Peter.
Jer vi ćete uvijek biti moja obitelj. To se neće promijeniti.
Ostajemo brat i sestre. Uvijek ću vas voljeti.
Zahvalna sam vam na pomaganju
i na zaštiti.
Pamtim svašta. Hvala vam na svemu. Znam da je bilo teško.
Bilo je lijepo vidjeti ime na Theresinu obiteljskom stablu.
Ali rekao sam joj da ću uvijek biti njezin najvažniji brat.
Taj je položaj zauzet.
Upoznat ću drugoga brata.
Voljet ću ga, sve može. Ali…
Treba znati kako stoji.
Ja bih danas zaključio da je obitelj zapravo ljubav koju smo s nekim stvorili.
Zapravo nije važno krvno srodstvo.
Važna je ljubav, povezanost.
Uvijek ćete biti moj ujak i teta.
-Sretan sam što ovo dijelimo. -Hvala ti.
Svim ovim događajima
mama i ja uspjeli smo demistificirati tu enigmu,
to čudovište, Stellu.
Sada možemo živjeti znajući tko smo,
odakle potječemo i kolika je zapravo naša obitelj.
Stvaramo svoju obitelj.
Hoćemo li?
-Volim te. -Ti si najbolji dar danas.
-Dobro? -Povezani smo.
Kakva je Nanci bila danas?
Dobra.
-Odlična. -Znala je da odlazimo.
Grizla me za ruku.
Da me zadrži.
-Dobro izgledaš. -Hvala.
Imam hladne vode, možemo stati na kavu. Imamo vremena.
Dok putujem na prvi nastup od kolapsa pluća,
preplavljuju me poruke voljenih pokojnika
za ljude koji će doći na nastup.
Zato se ne mogu baviti ičim drugim.
Zbilja je čudno ići na nastup uživo.
Dugo to nisi radio.
-Bit će čudno vidjeti toliko ljudi. -Da, nakon godinu i pol.
A kako je prošli nastup završio!
Nastao je kaos.
-Da. -Mjesec dana u bolnici.
Ne želim to opet. Možemo li to izbjeći?
Da.
-To mogu ja. -To ide na to.
Aha, dobro.
To je tvoje.
-Možemo. -Imate sve?
Da. Najgore je uvijek proći kroz predvorje.
Kada Tyler ide na nastup uživo i dođemo u hotel,
vrlo je miran, povučen.
Vraćam se.
Ne želi biti u društvu ljudi, ne želi nikakve podražaje.
Kad nešto donose u sobu,
ja primam hranu na vratima.
Ne želi primati ičije osjećaje i slično.
Prije nastupa uživo pred njim ne govorimo ni o čemu neugodnom.
Želimo da bude na miru.
Svašta počinjem primati.
Psihički i fizički sve mi je zamućeno.
To je veoma drukčije.
Želim se toga riješiti.
Ne znam. Osjećam veoma mnogo osjećaja.
Ali ne znam točno što. Uzbuđenje, radost.
Možda malo straha. Ali zapravo ne znam čega se bojim.
Tako sam nastupio više od 50 puta.
Mislim da je problem tako se izložiti.
To je fizički bolno.
Emocionalno iscrpljuje.
Dovedem se u stanje
u kojem je teško išta prema van izražavati.
Dok ne počnem šarati.
Onda sve izađe.
I onda jednostavno moram raditi ono što je moj zadatak.
Sutra izaći na pozornicu i sve obaviti. I zatim…
Kad završim, opet mogu biti ljudsko biće.
Počinjemo!
-Zdravo! Kako ste? -Spremni?
Svakako. Hvala.
-Pozdrav. -Drago mi je.
-Kako ste? -Ja ću vas pratiti.
Hvala vam.
Dobro. Vidim…
Prije nastupa uživo veoma je napeto. To nije samo zabava, veoma je važno.
Ljudi se očajnički žele povezati s voljenima.
Ljudi prevaljuju tisuće kilometara da dođu u dvoranu.
I preko jedne seanse mnogi mogu naći spokoj.
Veoma zahtjevno. Jer ja ne mogu kontrolirati poruke.
Ništa ne mogu na silu.
Moram vjerovati da će se moji vodiči i ljudi s drugoga svijeta pojaviti.
-Kako si? Nervozan? -Svašta primam.
-Već svašta primaš? -Da.
Prošla je već godina i pol…
-Svašta se nakupilo. -Da, to.
To vjerojatno povećava napetost.
-Bit ćeš sjajan. Volim te. -I ja tebe.
Pokušaj se uspraviti, dobro?
Uši u ravnini s ramenima.
-Dobro. Stavit ću knjige na glavu. -Ja se grbim.
Grozno se držim. Ali ti se uspravi, zapamti.
Mislim da je napet jer godinu i pol to nije radio.
Sam izlazak na pozornicu pred tisuće ljudi veoma je zahtjevan.
Jeste li vi napeti?
Uvijek sam napeta.
SEANSA S MEDIJEM TYLEROM HENRYJEM
Sada sam veoma anksiozan.
Možda izlaskom na pozornicu ugrožavam svoj život.
Ali moram. To mi je životni poziv.
POSTAVITE TYLERU PITANJE
Spreman?
Jesam. Samo da ovo uzmem.
-Uzmi stvari. -Da.
-Dobro. -Vrijeme je.
Idemo.
-Ovdje ćemo pričekati. -Može. Da dođem do daha.
Duboko diši. Kako pluće?
Kad sam anksiozan, stisne se.
-Logično. -Tako da mi nije lako.
Na ovome sam svijetu da bih prenosio poruke.
Trebam pomagati.
Pružati spokoj.
Ovdje sam radi njih. To sam ja, koju god to imalo cijenu.
-To je zbilja nešto posebno. -Da.
Hvala na svemu.
Važan trenutak. Vidjet ćemo što će biti.
Sav sam…
Nemoj se raspasti.
Dame i gospodo, Tyler Henry!
Pozdrav svima!
Kako ste?
Baš mi je drago što sam se napokon vratio.
Prijevod titlova: Vida Živković