FOR 18 TIMER SIDEN FORNEMMEDE TYLER BRAND I CHINA ALLEY I HANFORD.
SENERE DEN AFTEN UDBRØD DER BRAND I TEMPLET.
EN NETFLIX-SERIE
Man kan lugte røgen.
Hej, venner.
-Det har været en hård nat og dag. -Absolut. Godt at se jer.
-Det er bare… -Hjerteskærende.
Ja, hjerteskærende. Det er bare…
Der findes ingen ord.
Branden, der startede i trappeskakten,
forårsagede varme- og røgskader
i tempelrummet på første sal.
Opkaldet kom ca. 22:30 i går aftes.
-De slukkede stadig opblussen til morgen. -Hold da op.
Brandvæsnet kom hurtigt. Der var vel syv slukningskøretøjer.
-Det var vildt. -Det var det.
Bestyrelsesformand for China Alley bevaringsforening, Arianne Wing,
og hendes mand, Steve Banister,
er taknemlige for den hurtige udrykning
og fokusset på at bevare ejendele.
Takket være en nylig rundtur i bygningen var mandskabet godt bekendte med den
og de dyrebare ting i den.
Indsatsleder Steve Pendergrass siger, at mandskabet var sparsomme
med brug af vand under slukningsarbejdet.
Det var smukt.
Jeg håber, det kan restaureres, så vi kan få det igen.
Jeg har ofte forudsagt et resultat af noget uden at indse det.
Når jeg nævner et helbredsproblem eller noget, man skal huske,
såsom en brand, fortæller jeg om det, for det er ofte vigtigt
og ender med at ske på en måde, jeg ikke er klar over, når jeg formidler det.
Jeg håber…
-På en reinkarnation. -Jep.
-Tak. -Det var så lidt.
EN GENNEMREJSENDE HAR ERKENDT AT HAVE STARTET BRANDEN.
HUN BLEV ANHOLDT OG SIGTET FOR ILDSPÅSÆTTELSE.
KAPITEL 9 - DET HAR OMKOSTNINGER
TYLERS MOR
Dagens læsning bliver interessant.
-Der kommer fem personer ind. -Hold da op.
De fire af dem fører en yngre frem.
-En kvinde. -Virkelig?
Der er noget, der føles som
en hjerne, der begynder at svigte.
Elektrisk. Og jeg fornemmer en overgang til bevidstløshed.
Så føler jeg, at jeg dør.
Men det er gået meget hurtigt.
Der er noget ved det, der føles som et ulykkestilfælde.
-Hej. Jeg hedder Tyler. -Hej.
-Delaney. -Skønt at møde dig.
-Hej. Skønt at møde dig. -Avonlea. I lige måde.
Der kommer allerede så meget. Beklager. Jeg er…
Det er godt at møde jer.
Skønt. Sikke et smukt hus.
-Tak. -Det er fantastisk.
Jeg har meget. Øjeblik. Undskyld. Det sker aldrig!
-Allerede? -Jeg må lige rømme mig.
-Okay. -Øjeblik. Undskyld. Jeg…
Beklager. Akavet introduktion.
Nej, det er fint.
Jeg glæder mig meget. Øjeblik.
-Vil du have vand? Okay. -Ellers tak.
-Beklager. -Du milde.
Må jeg alligevel bede om vand? Er det okay?
-Værsgo. -Perfekt. Tak.
Du godeste. Det er aldrig sket før.
Der kommer meget igennem fysisk,
når jeg udfører en læsning.
Det kommer typisk, når jeg er i gang, men i det øjeblik, jeg mødte jer,
begyndte det, og det fortsætter. Der kommer flere personer ind.
Normalt hører folk fra en eller to. I har en masse.
-Så… -Okay.
Før vi starter, har I så nogle ting med?
-Vil I tage dem frem? -Klart.
Vi prøver engang og ser, hvad der kommer ind.
-Og guitaren der. -Skønt. Og guitaren. Fedt. Tak. Okay.
Jeg tegner. Holder det her. Vi ser, hvad der kommer.
Okay.
Okay. Fint.
Okay.
Ja.
Godt. Jeg har…
Okay.
Der kommer fem afdøde personer ind.
De fleste af dem er af hankøn.
Meget beskyttende, meget faderlige, sådan noget.
De har det dybest set fint med deres liv
og den måde, de døde på, men de beskytter en lille…
En tidligt død, vil jeg beskrive det som.
En, der døde som meget ung.
Det er der stor vægt på.
Jeg prøver at adskille dem, når de kommer ind.
Jeg skal tale om "far", gentages det.
Af og til får jeg en faderfigur, men det her er nogens far, virker det til.
-Er din far død? -Ja.
-Okay. Det må jeg fremhæve. -Ja.
Okay.
Han kommer sammen med sin far.
-Ja. -På en måde.
-De er sådan her. -Ja.
-Sådan virker det. -Du godeste.
Nogle har problematiske far-søn-forhold, men de er sådan: "Vi er så tætte."
Sådan virker det.
Du skal vide, at de kommer tydeligt ind sammen,
og det er meget vigtigt.
Giv mig et øjeblik.
Jeg mærker brystkassen her,
men det er ikke pludseligt, som et hjerteanfald.
Nogen har opbygget væske i lungerne,
haft lungeproblemer. Jeg kan ikke ånde rigtigt.
Siger det dig noget?
Det er nok min bedstefar.
-Okay. -Han havde lungekræft.
Er der en Harold?
-Min bedstefar. -Ja? Er det ham? Okay.
Fedt. Det er altid skræmmende, når det sker.
Han passede ikke altid så godt på sit helbred.
-Ja. -Selvom han fik at vide:
"Du bør sænke farten", var han sådan: "Det bestemmer jeg selv." Så…
Giver det mening?
-Han var ryger. -Ja.
Da jeg havde åndedrætsbesvær, kan det relatere til ham og hans død.
-Godt at huske på. -Forstået.
Okay.
-Har din bedstefar en søster? -Ja.
Der refereres til en, der er opkaldt efter en sten eller…
Jeg ser symboler, der typisk peger på en fødselssten.
Var der nogen ved navn Ruby, Opal eller sådan noget?
-Tante Opal. -Okay.
Det er min bedstefars søster.
-Forstået. Okay, utroligt. -Du godeste.
Hende skal jeg vist fremhæve.
-Hun er død, ikke? Okay. -Jo.
Okay.
Det, jeg vil nævne, er … Nej, jeg skal til den yngre.
Jeg skal tale om det,
sådan kommer det ind.
Den yngre virker meget glad, må jeg beskrive det som.
Det interessante er, at der tales om en person,
hvor man siger:
"Var personen her, ville vedkommende have kørekort
eller være i gang med at tage det."
Der en følelse af en samtale, der har været.
-Jeg må sige "hun". -Ja.
Det virker som hunkøn.
-Hun kender til den. -Ja.
-Har den samtale fundet sted? -Ja.
Okay. Hun kommer ind, og I skal vide…
Jeg får kuldegysninger.
Hun er ikke fanget i den alder, som hun døde i.
-Det skal I vide… -Jeg vil…
-Det sagde du altid. Ja. -Det er vigtigt, I ved det.
Hun udtrykker udvikling bevidsthedsmæssigt
selv på den anden side.
Og følelsen af en stadig stærk forbindelse til familien.
Hun virker meget aktiv. Det virker, som om hun måtte være aktiv.
Hvis hun ikke var aktiv, var der problemer.
Følelsen af: "Jeg må af med min energi."
Hun spillede fodbold. Jeg var træner.
-Ja. -Hun var holdets bedste spiller.
Hun var bedre end mange af drengene.
Det tror jeg gerne. Ja, der er meget energi.
Du taler om vores datter.
-Hun var 5,5 år gammel. -Forstået.
Hun ville være 15 nu og i gang med at tage kørekort.
Manner.
Vores datter Kensley var så fantasifuld.
Hun var en dygtig kunstner. Hun elskede at tegne.
Hun var god til fodbold og elskede det.
Tag den.
Jubi, Kensley!
Hun elskede at svømme.
Vi nød at tage til stranden, og fandt altid en swimmingpool.
Jeg skal tale om alle de andre søskende,
og det udtrykker hun positivt. Der er meget glæde.
Jeg føler, hun lever igennem sine søskende.
-Ja. -Jeg kender ikke antallet.
Det virker som en del.
Mindst tre, måske flere.
Vi har tre levende børn.
-Fedt. Okay, utroligt. -Ja.
Interessant. I sit korte liv havde hun vist mange interesser.
I hendes egne øjne
-levede hun et godt liv. -Ja.
Det tilskriver hun sine forældre. Det er det vigtigste.
Hun anerkender, at hun ville ønske, hun havde fået mere tid.
Men I gjorde hendes tid fantastisk.
-Okay? -Ja.
Hun udtrykker, at den måde, hun huskes på,
er sådan: "Meget større end et enkelt liv."
Der er stor taknemlig over det.
-Er du okay? Du er stille. -Ja.
Det er okay. Det er meget, og jeg … Bare rolig.
Jeg skal tale om hendes situation, der måske medførte hendes død.
Vi skal se på visse ting, for det er meget komplekst,
må jeg beskrive det som. Det er anderledes end lungekræft eller leversvigt.
Der er nogle ting.
Hun udtrykker en indledende ting.
Ja? Jeg ser en lige linje.
Hun markerer noget på den.
Når det sker, angiver det, hvornår noget begyndte. Der skete noget,
som startede en kædereaktion, der førte til hendes død.
Hun siger ikke, at hun døde af den første hændelse.
Der skete noget senere, måske relateret til hændelsen,
og så døde hun af det,
hvis jeg tolker det korrekt.
Der er en følelse af, at hun ønsker, at man dropper skyldfølelsen
i forhold til den indledende hændelse.
Hvis nogen føler: "Jeg burde have sørget for,
at det ikke kunne ske. At der ikke skete den skade."
Jeg kan ikke præcisere det, men der er en følelse af:
"Hvorfor var jeg der ikke, så jeg kunne forhindre det?"
Men ingen kunne have vidst, at det ville føre til hendes død.
-Så det er lidt sært. -Vi legede med Barbie på hendes værelse.
-Ja? -Hun gik ud efter noget.
Da hun kom tilbage, løb hun og faldt.
-Og hun brækkede armen. -Forstået.
-Det føles, som om… -Føler du skyld?
Jeg føler altid en smule skyld.
Det anede jeg ikke.
Ja.
Hun ønsker, du slipper den.
Hun giver følelsen af, at ingen kunne have vidst,
hvad det senere ville medføre.
Budskaberne kommer ikke tilfældigt.
Du skulle høre det i dag. Du kunne intet have gjort anderledes.
Sådan føler man af og til, ikke?
Du har håndteret det så flot.
Ja. Alt er okay.
Det er okay.
Okay.
Hun peger på tiden efter hændelsen.
Det skete meget hurtigt.
Der er noget tungt her.
Det vil hun ikke gå ind i, og det er fint. Hun ønsker, det er rart og positivt.
-Ja. -Sjovt.
Men jeg kan forstå,
at der skete noget efter den hændelse, der førte til hendes død.
Hun giver mig følelsen af…
I skal vide, at hun ingen smerter havde, da hun døde.
Det udtrykkes helt tydeligt.
Hun giver mig følelsen af bare at falde i søvn.
Sådan må jeg beskrive det.
Jeg ved, der er noget galt, og jeg ved, jeg intet kan gøre.
Men så føler jeg, jeg sover.
Og mens jeg sover, føler jeg,
-at jeg går bort. -Ja.
Det føles, som om det var meget fredeligt.
Måske fortryder nogen den måde, de håndterede den tid på, før hun døde?
-Efter… -Ja.
Efter hun brækkede armen, var det…
Skylden er måske lidt … Jeg bærer lidt skyld,
for vi tog hende til en klinik, der skulle være eksperter i brækkede knogler.
Ja.
Jeg tænker tit, at var vi taget på hospitalet…
-Klart. -…var hun her stadig.
Men uanset hvad
kørte vi hende derhen, og da de satte den brækkede knogle sammen i armen…
-Ja. -…gav de hende lidokain, og…
Det er normalt okay, men de gav hende
mere end en voksendosis. De overdoserede lidokainen.
Jeg var den eneste i lokalet på det tidspunkt.
De røntgenfotograferede armen.
Hun så på mig og sagde:
"Far, jeg er søvnig."
Jeg tror, det sidste, jeg sagde til hende, var:
"Det er okay. Sov du bare."
Ja.
Det gør mig ondt.
Det gør mig ondt, at I skulle opleve det.
Det er…
Stakkels barn.
Er der en Luke i familien?
Det er vores nevø.
-Ja. -Han og Kensley var tæt knyttet.
Der var fire dage imellem dem.
Jep, for det er vigtigt, at jeg taler om ham.
Hun udtrykker stor kærlighed.
-Ja. -Han bærer hende vist med sig.
Interessant. Jeg…
-Kan du se det? -Ja.
-Han blev vist ikke den samme igen. -Nej. Selvom han var så lille.
Hun vil tale om ham i dag, fordi han var vigtig for hende.
Jeg håber, I kan formidle det til ham, hvis han er åben for det.
Den kærlighed … Hun gjorde alt for at nævne ham.
Det er virkelig stort.
Godt.
Hun udtrykker noget sært.
Hun viser mig symboler for en lille fugl.
Hun viser en masse fugleting.
-Det skal nævnes som noget vigtigt. -Meget vigtigt.
Hun elskede fugle.
Hun jagtede dem på stranden.
Hvis der var en fugl, ville hun … Det er ikke unormalt.
-Men hun elskede fugle. -Ja.
Det er utroligt, som vi mærker hende her, selvom vi er flyttet, siden hun døde.
-Hun er hos os. -Absolut.
-Og fugle prikker på vinduerne. -Åh ja.
De er overalt. Der er reder overalt.
-Nyt liv. -Ja.
Det er helt vildt.
Det er skønt.
Små påmindelser. Dem nyder de.
Via mange tusinde læsninger har jeg lært, at små ting er store ting.
-Ja. -Det kan I tage med jer.
Der er så meget kærlighed her, og I skal vide,
at kontakten til jeres datter ophører ikke, når jeg går.
-Ja. -Hun er I jeres hjerte og sjæl.
I kan tale højt til hende,
og I kan bære hende med jer gennem nye oplevelser og minder.
Hun virker meget ældre, end da hun gik bort,
og det smukke er, at jeg tror på, alle mødes igen en dag.
Vi ser dem igen.
Disse sjæle, disse mennesker, og de venter på os.
De opmuntrer os til at leve et fuldt liv og få det bedste ud af vores tid.
Af og til minder døden os om, hvor dyrebart og værdifuldt livet er.
-Og hvor hurtigt, det kan forsvinde. -Ja.
I har håndteret det så smukt.
Det må have været utroligt hårdt. I har været stærke for de andre børn.
I har æret hende på smuk vis.
-Det hører aldrig op. -Ja.
Hun vil være her ved alle de store ting.
-Hver en dimission, hvert et bryllup. -Ja.
Indtil I bliver gamle, og I en dag mødes igen.
Vi følger alle hinanden hjem her i livet.
-Tak, fordi jeg måtte kontakte hende. -Mange tak.
-Tak. -Velbekomme.
-Det var utroligt. -Tak.
-Må jeg vise dig noget? -Ja, skønt.
-Okay. Ja? -Vi skal være stille.
Der er en rede herude. Det er en sørgedue.
Mange kender dem ikke, men det hedder de faktisk.
-Sørgedue. -Sorg.
Den er lige der, og den er helt ligeglad.
De er bare der. To år i træk.
-Ja. -Det er et tegn.
Tak igen. Det har været fantastisk.
-Ja. Farvel. -God dag, farvel.
Jeg føler en stor fred, særligt fordi min far er hos hende.
Han beskytter hende.
-Det var skønt, de kom sammen. -Ja.
-Som en stor familie. -Ja.
Nu ved jeg, Kensley har det godt.
Hun hørte os tale om, at var hun her,
ville hun være ved at tage kørekort. Det har vi sagt tit.
Utroligt, han sagde det.
Der er 48 timer til liveshowet.
Du har hele dagen talt om, at der kommer ting ind.
Ja, det har været overvældende.
TYLER ER BOOKET TIL EN TURNÉ GENNEM 50 BYER.
Du så noget tidligere, der ramte dig hårdt. Du…
En brystkasse. Som et brækket brystben. Det lavede en lyd.
Det er bare som små, korte lynnedslag.
Ja. Jeg vil gerne opmuntre dig, men tag dig tid, og vær forsigtig.
-Fordi du… -Ja.
Det er første show efter lungesammenklapningen.
-Du døde næsten sidst. -Jeg savner det bare meget.
I starten af 2020 skulle jeg lave et liveshow.
Før showet lå jeg i sengen og gjorde mig mentalt klar
på det, jeg skulle præstere på scenen,
da jeg pludselig fik brystsmerter.
Jeg ringede til Heather og min mor. Jeg måtte på hospitalet.
De sagde, min lunge var klappet sammen.
Den var helt sammenklappet og hvilede på mit hjerte.
Kort efter måtte lægerne gribe ind, ellers var jeg død.
Jeg var indlagt i månedsvis
for at komme mig over den traumatiske oplevelse.
Det var skræmmende for mig at se dig gennemgå det.
-Tænk, hvordan det var for dig. -Ja.
Det har sine omkostninger. Jeg håber, jeg får et langt liv.
Men jeg føler mig bare gammel. Indeni. Læsninger får mig til at føle mig gammel.
Derfor kan jeg ikke se mig selv
som 70 år gammel, for jeg føler mig allerede så træt.
Randene under øjnene kom ikke tilfældigt. Dem er jeg født med.
-De stammer fra de syner… -Ja.
Æteriske oplevelser og billeder, man ikke kan slette fra hukommelsen.
Jeg føler, det ælder en på en måde.
Jeg har forsikret producerne og familien om,
at jeg kan gå på scenen.
Men der er ingen sikkerhed for, hvordan det vil påvirke mig psykisk.
-Så… -Det gør mig trist at høre.
Bliv ikke trist.
-Hvad skulle jeg gøre uden dig? -Jeg er ikke på vej væk.
Vi ved bare ikke noget om det i virkeligheden,
så hvem ved, hvordan det påvirker min krop?
TYLERS BARNDOMSBY
PIONEER FOLKESKOLE
Det ligner sig selv.
-Den var blå dengang. -Ja?
Der blev de fleste timer afholdt.
Auditoriet lå den vej…
-Biblioteket. -Der er en dame.
På første skoledag glemte min mor at hente mig.
-Så jeg gik derhen. -Hvordan det?
Pas. Jeg bebrejder hende stadig.
-Jeg var enebarn. Af en eller anden grund… -Hun havde meget for.
Det kan ske.
At gense min folkeskole er surrealistisk på den måde,
at det er det eneste sted, hvor jeg følte mig normal.
Det var her, jeg gik, før mit liv ændredes for altid.
Før jeg blev overvældet at indtryk og syner
og debatter om folk, der er gået bort.
-Hej, mrs. Weisgerber! -Hvordan går det?
Godt at se dig.
Da Tyler startede her på skolen, var jeg bibliotekar.
Og Tyler skilte sig ud.
Han udstrålede bare glæde.
Han havde evnen til at gøre en godt tilpas.
Hvor høj var han, sidst du så ham?
-Var han… -Nok omkring sådan her.
Ja.
Du fik dine evner omkring tiårsalderen.
Der gik jeg så småt ind i det.
Vidste du, han havde den evne, da du var…
-Nej. -I starten tav jeg om det.
Jeg forstod ikke, hvad der skete.
Der var sære øjeblikke, hvor jeg så folk, også før jeg blev ti,
men jeg tænkte ikke, det var en evne, mere intuition.
Da jeg gik der, i hvert fald i starten, var jeg bare et barn som alle andre.
Blev behandlet som alle andre.
Samtidig var det der, hvor tingene begyndte at blive indviklede.
Min bedstemor døde, da jeg gik i fjerde klasse.
I femte klasse havde jeg det svært følelsesmæssigt
på grund af de konstante øjeblikke
med kendskab, der var forvirrende og overvældende.
Som tiårig kender man ikke sin identitet. Hvem man er.
Og slet ikke andre eksistensniveuaer.
-Jeg prøver at huske noget herfra. -Kan du?
Jeg husker helt klart det her.
Det var vist her, hvor jeg bare kunne være et barn.
-Så… -Ja.
Det har været en utrolig rejse.
Særligt at komme tilbage.
Da jeg gik rundt på skolen og huskede ting og forskellige minder,
blev jeg afledt af indtryk, der kom ind i baghovedet.
Jeg glæder mig til snakken.
Det er syret at sidde foran min tidligere bibliotekar.
-Ja! -Jeg er spændt og har notesblokken.
-Jeg mediterer… -Vi skal altså…
Vi udfører en læsning.
-Det vidste jeg ikke. -Har du lyst?
-Vi behøver ikke. -Det er fint. Jeg vidste…
-Ja. -Jeg vidste det ikke.
-Jeg troede, det var snak om gamle dage. -Ja. Jeg tænkte, det var fint.
-Du bestemmer. Hvis du vil… -Det er fint.
Jeg kan aldrig styre det, der kommer.
Jeg må følge den, der kommunikerer tydeligst.
Vi ser, hvad der kommer.
Jeg har det.
Du havde en datter, Maddie?
-Maddie. -Hende husker jeg.
-Har du andre børn? -Min søn Lee.
Du har en søn. Fedt.
Gjorde han? Meget interessant.
Så sådan der. Jeg vil tale om dem og karrierer.
Vedrørende din datter
er det interessant, for der vil … De anerkender forandring
og mange skift for hende.
Når jeg mærker hendes energi,
føler jeg, hun får et meget stort ansvar,
og der skal tages en beslutning:
"Tager jeg den store opgave?" Eller: "Er jeg klar?"
Jeg føler et: "Ja. Gør det. Du er dygtig.
-Du kan mere, end du ved." -Ja.
Det virker relevant for hende.
-Hun har været … Ændringer. Mange. -Mange ændringer.
-Forstået. -Du har helt ret.
Jeg fornemmer, hun samler op efter andre.
-Gør ting, hun ikke forventes at gøre. -Hele tiden.
Det gør hun meget. Hun bliver frustreret, men gør det.
Sådan er hun. Hårdtarbejdende.
Jeg føler, reaktionen bliver positiv. Hun er vist på rette spor.
Godt.
Er nogen inden for ordensmagten?
-Ja. -Hvem er det?
-Min søn. -Det er din søn.
Der gennemgår han også en forandring.
-Interessant. Hvor gammel er han? -Han er 29.
Okay. De fører mig til…
…for fire år siden. Lad mig se. Hvorfor mon det?
For fire år side, hvis 29 … Lad os se.
-Han blev gift. -Virkelig? Meget interessant.
De taler en sårbarhed over for noget med fertilitet
og nogle samtaler om det. Det er fint.
Det ordner sig med tiden, så…
Godt. De har endelig fået deres første barn.
-Utroligt. -Hun er knapt nok to måneder.
-Sadie. -Tillykke.
-De havde problemer med … Jep. -Ja. Nogle ting.
-Men det sker. -Ja.
Med tiden går det, som det skal.
Det føles positivt.
Et sært billede, men godt. Værd at huske på.
Noget om en flyvende gris.
En gris med vinger.
Det måtte jeg bare nævne.
Min mand sagde altid: "Når grise kan flyve."
Så kom vi ind i en eller anden butik, og der hang en flyvende gris.
Den fløj rundt, og Maddie sagde: "Se!"
Sjovt. Så "når grise kan flyve" er relevant.
-Et sjovt minde. Sødt. -Ja, virkelig.
Det er sjovt.
Og det er så det. Okay. Ham skal jeg vist tage fat i.
Hvor skal vi hen? Lad os se.
Når vi taler om … Det er svært at adskille din mors og fars side.
Jeg føler ikke bortgang ved hverken din mor eller far.
-Lever de stadig? -Ja.
-Fantastisk. -Det er det.
Vi skal vist en generation længere op.
Jeg må spørge, om der er en kvindelig kontakt?
Meget kvindelig energi, men jeg skal fremhæve "J".
Et kvindenavn med "J".
Kan du komme i tanke om en kvinde med "J" i familien?
-Begge bedstemødre. -Okay.
Er der en Julie?
-Julia. -Julia.
Okay, forstået. Er en af dem gået bort?
-Begge to. -Julia er gået bort?
-Ja. -Det må jeg fremhæve.
Men jeg har også nogle samtidige.
Der kommer nogle kvinder ind, der er døde, som jeg skal nævne.
De virker ældre. Der er to ting, jeg skal tale om.
Begge er hjernerelaterede.
Ikke psykisk helbred. Mere noget fysiologisk,
der har været galt kognitivt.
Evnen til at opfatte omgivelserne.
-Vi tænker på demens, alzheimer. -Alzheimer.
Det virker som potentielt relevant.
Der er også en, der vist fik et slagtilfælde.
Der er noget interessant. Det er to forskellige ting.
Hvem døde af alzheimer?
-Min tante Adeline. -Okay, forstået.
Det virker, som om hun vil fremhæve, at hun ikke var alene.
Hun anerkender en samtidig.
Havde hun nogen søskende. En søster, der døde, eller lignende?
Jeg skal fremhæve dem begge.
-Hun fik et slagtilfælde. -Javel.
Forstået.
Her.
-Vi nåede godt omkring! -Ja.
Jeg havde aldrig troet, jeg ville sidde med min bibliotekar
-og udføre en læsning. -Nej, vel?
Der er noget over at forbløffe sin lærer.
Jeg er stadig rystet.
-Sådan "wow". -Ja.
Det overraskede mig, at han vidste så meget.
Fuldstændig korrekt.
Fuldstændig. Det var utroligt.
-Det var så fedt. -Ja, det var!
Sjovt. Jeg optræder foran tusinder.
-Jeg vælger en. -Tilfældigt.
De siger: "Jeg har ingen."
-"Jo, du har." -Ja.
Det viser bare, at deres kærlighed overgår vores forventninger.
-Ja. Hold da op. -Ja.
Vi er så galante, ikke sandt?
Jeg elsker blomsterne. Er de ikke smukke? Jeg giver dig servietter…
-Lad mig hjælpe. -Sådan.
-Du får dem. -Hvordan gør jeg?
-Som du vil. -Ligner jeg en, der har prøvet det?
Jeg ved ikke…
Gør, som du vil.
-Okay. -Okay?
Bare den passer i hullet.
Jeg har ikke set Peter og Felicia længe, så jeg glæder mig.
De kommer her til frokost.
Jeg glæder mig.
Vi har meget at tale om.
Du godeste!
-Hej! -Se, hvem det er!
-Jubi! -Hej!
-I… -Et flot syn i grønt.
-Ikke græde. -Jeg ville komme tidligere,
-men hun er langsom. -Hej.
Ikke græde.
-Hvordan går det? -Hej, Tyler.
-Godt. Ja. -Dejlig dag.
Det er så godt, I kom.
Vi har arrangeret lidt forskelligt. Håber, I kan lide det.
-Vi har quiche. -Smukt.
-Ja. Sid ned. Slap af. -Theresa.
-Ja? -Jeg er stadig sort.
Jeg er ikke til quiche.
-Okay, jeg… -Men tak for det.
Okay, jeg laver det, du vil have.
-Du har da ikke lavet dem. -Jo. Prøv den der.
-Der er bacon i. -Hun vil fodre alle.
-Altid. -Hun er en god kok.
-Ja. -Tak.
Vi har en masse at tale om.
Jeg vil bare sige,
at hele denne rejse har været hård for os alle.
Det er bare en ny begyndelse.
Jeg elsker jer højt.
Havde du ikke opfordret mig til DNA-testen, Tyler,
havde jeg aldrig vidst det, jeg ved nu.
Stella havde en magt over mig i alle de år.
Det har hun ikke længere.
Jeg lader hende ikke styre mit liv længere.
Vil du ikke konfrontere hende?
Jeg har nået den konklusion, at det ikke ændrer noget.
Det vil det aldrig gøre.
-Konfronterede fortiden. -Ja.
Du fandt sandheden. Der er ikke mere.
Jeg havde aldrig troet, Tyler ville hjælpe mig med
at finde ud af, hvem jeg er,
og komme ud over det, der er sket mig i mit liv,
så jeg kan føle mig hel igen.
Fremover vil den eneste tilladte del af min fortid
være dig og Felicia. Intet andet.
Jeg ville vise jer det her.
-Mit stamtræ, som er specielt. -Du milde.
Det viser min italienske familie med deres navne på.
Men hernede står mine søskende.
Felicia og Peter.
For I vil altid være min familie. Det ændrer sig aldrig.
Vi vil altid være søskende. Jeg vil altid elske jer.
Jeg værdsætter, at I hjalp mig
og beskyttede mig.
Jeg husker mange ting. Jeg vil takke jer
for alt det, I gennemgik. Det var meget.
Det var skønt at se mit navn på Theresas stamtræ,
men jeg sagde til Theresa, jeg altid vil være hendes første bror.
Så den plads er taget.
Jeg vil gerne møde hendes anden bror.
Jeg vil helt sikkert elske ham, men han skal kende sin plads.
Det, jeg har lært i dag, er,
at familie bredt set er den kærlighed, vi har…
-Delt. -Skabt.
Det viser bare, det ikke handler om blod.
-Komme videre. -Det handler om kærlighed og bånd.
I vil altid være min tante og onkel.
Jeg er så glad for at kunne dele historien.
På denne rejse har min mor og jeg kunnet afmystificere gåden,
uhyret, som Stella er.
Nu kan vi leve med viden om, hvem vi er,
hvor vi kommer fra, og hvor stor familien egentlig er.
Familie er det, man gør den til.
Et gruppekram?
-Jeg elsker jer. -Du er dagens bedste gave.
-Okay. -Vi er knyttet sammen.
-Hvordan havde Nanci det i morges? -Fint.
-Helt fint. -Hun vidste, vi kørte.
Så hun bed mig i hånden.
For at holde på mig.
-Du ser godt ud. -Tak. Ja.
Jeg har koldt vand, og vi kan købe kaffe på vejen. Vi har god tid.
På vej til første show efter lungesammenklapningen
bliver jeg overvældet af beskeder fra kære på den anden side
til folk, der kommer og ser showet.
Derfor kan jeg ikke fokusere på noget som helst andet.
Det er så sært at tage til et liveshow, Tyler.
Det er så længe siden. Det bliver sært at se så mange.
Ja. Det er sært. Der er gået halvandet år.
Du milde. Og den måde, det endte på sidst.
-Så brød helvede løs. -Jep.
Næsten en måned på hospitalet.
Det vil jeg ikke igen. Kan vi undlade det?
Ja.
-Den tager jeg. -Den skal sidde herpå.
Skal den? Okay, forstået.
-Det er din. -Klar?
-Klar. -Er alle med?
Jep. Som altid er det værste at komme igennem lobbyen.
Når Tyler optræder live, og vi når frem til hotellet,
er han meget afdæmpet og isoleret.
Jeg kommer straks.
Han vil gerne være alene.
Han vil ikke påvirkes. Når vi får roomservice,
tager jeg imod, for han vil ikke møde andres følelser og alt sådan noget.
Vi taler ikke om ubehagelige ting foran ham før et show.
Vi taler ikke om svære ting,
for han skal være rolig.
Det hele begynder at komme ind.
Det er ret sløret både mentalt og fysisk.
Det er ret anderledes. Jeg er klar til at få det overstået.
Jeg ved ikke. Jeg har vist mange følelser.
Jeg ved ikke helt, hvad det er. Spænding, glæde.
Måske lidt frygt, men jeg ved ikke, for hvad.
Jeg har lavet over 50 shows. Det er nok bare det ved at tage ud
og være sårbar…
Det er fysisk smertefuldt. Det er følelsesmæssigt krævende.
Jeg har fået mig selv i en tilstand,
hvor det er svært at udtrykke ting udadtil,
indtil jeg begynder at tegne.
Så kommer det hele ud.
Jeg må gøre det, jeg er her for,
nemlig at gå på scenen i morgen og gennemføre. Og så…
…kan jeg være menneske igen bagefter.
Åh, trommesoloer.
-Hej! Hvordan går det? -Klar?
Absolut. Tak.
-Hej. -Hej. Rart at møde dig.
-Hvordan går det? -Jeg eskorterer dig.
Tak. Det sætter jeg pris på.
Godt. Vi ses…
Før et show er der meget angst.
Der står meget på spil. Det er ikke kun underholdning.
Folk, der er desperate efter kontakt til deres kære.
Folk, der har rejst langt for at være i det lokale.
Via én persons læsning, kan mange finde lidt afslutning.
Det er en stor opgave, for jeg kan ikke styre budskaberne.
Jeg kan ikke fremtvinge dem.
Jeg må stole på, at mine vejvisere og dem på den anden side dukker op.
-Er du nervøs? -Der kommet meget ind.
-Allerede? -Jep.
Der er gået halvandet år. Mon…
-Meget opbygget. -Lige mine ord.
Det giver nok flere nerver på.
-Du klarer det flot. Jeg elsker dig. -I lige måde.
Husk at rette dig op, okay? Hold ørerne ud for dine skuldre.
-Okay. En pind i ryggen. -Ja. Jeg synker meget sammen.
Jeg synker meget sammen, men husk at ranke ryggen.
Jeg tror, han er nervøs, fordi han ikke har haft et liveshow i halvandet år.
Bare tanken om at gå på scenen foran tusindvis af mennesker er voldsom.
-Er du nervøs? -Jeg er altid nervøs.
#TYLERHENRYMEDIUMLÆSNING
Lige nu føler jeg meget angst.
Jeg kan løbe en kæmpe risiko ved at gå på scenen.
Men jeg må gøre det. Det er mit kald.
STIL TYLER ET SPØRGSMÅL
Er du klar?
Klart. Jeg tager lige den her.
-Tag dine ting. -Jep.
-Godt. -Fint. Tiden er inde.
Lad os gøre det.
-Vi venter lige her. -Lyder godt.
-Jeg får vejret. Jeg er spændt. -Ja. Dybe vejrtrækninger.
Hvordan har lungen det?
Når jeg er nervøs, er den lidt anstrengt.
-Det giver mening. -Det er lidt hårdt.
Mit formål her på Jorden er at levere budskaber.
Jeg skal hjælpe.
Jeg skal heale.
Jeg er her for dem. Det er den, jeg er, uanset prisen.
-Et helt specielt arbejde. -Ja. Tak for alting.
Det store øjeblik. Lad os se, hvad der sker.
Jeg har det sådan…
Bevar fatningen.
Mine damer og herrer, Tyler Henry!
Hej, allesammen! Hej!
Hvordan går det med jer?
Det føles godt endelig at være tilbage.
Tekster af: Pia C. Hvid