Noen på den andre siden hjalp moren deres
med å finne ut av noe.
-Vi har fulgt min mors reise. -Jaså?
Det er noe som ligner,
med en oppdagelse, en bevissthet og en konklusjon.
Noen på den andre siden fikk hendelser til å skje
slik at moren din kunne få dette.
-Gir det mening? -Ja!
DET HINDSIDIGE MED TYLER HENRY
Jeg skifter gir.
Jeg må tilbake til det jeg mottok tidligere.
Det legges vekt på bror i dag.
Han vil at jeg skal snakke om jobben.
-Ok. -Pusling med ting.
Jeg vet ikke om folk kalte ham "Mr. Fix-It",
men det er sånne situasjoner…
-Utrolig. Du er god. -Når noen…
Du er snill. Hvordan henger det sammen i…
-Han er mekaniker. -Ok.
-Greia er… -Han fikset biler. Folk ringte om jobber
han ikke var kvalifisert for, men de trodde han greide det.
-I alle dager? -Jeg vet.
-Jeg er forbløffet over din… -Det går bra.
-…intuitivitet. -Greit.
Det er to ting som virker rart. Det er en anerkjennelse av " V-A".
"V-A" pleier å representere Virginia.
-Er det en forbindelse til Virginia? -Ja.
Hva med Florida? Har noen bodd i Florida?
Du nevnte Virginia. Moren min ble født i Virginia.
Marguerite, hennes biologiske mor, bodde i Florida.
Da tror jeg det var henne.
-Dette er spennende. -Ja.
Med moren min, for hjelpe meg.
-Du snakker om mye. -Ja.
-Jøss. -Vi får se.
Vi får se om vi får kontakt, men det er en følelse av referanse.
Jeg skal se hva det er.
Det føles som om folk på hennes side,
de gikk glipp av sjanser til å ha kontakt.
Mamma møtte aldri sin biologiske mor.
-Akkurat. -Jeg vet ikke om det er en likhet.
Det er en følelse…
-Ja. -…av å ikke få sjansen til å få kontakt.
-Moren min ble adoptert. -Ok.
-Da hun var bare noen dager gammel. -Jøss.
Gjennom hele livet kjente hun ikke sin biologiske familie.
-Akkurat. -Inntil nylig.
Hun tok en DNA-prøve.
Det var kanskje et og et halvt år siden?
Gjennom DNA-prøven fant vi morens side av familien.
Akkurat som mamma. Interessant parallell.
Moren hennes døde for ti år siden.
-Ok. -Hun møtte henne aldri.
Vi møtte to halvsøstre.
-Ja? -Hun hadde en halvbror.
Mamma hadde også… Hun hadde tre halvsøsken.
-Ok. -Og en er død.
To lever fortsatt. Dette er nifst.
-Jøss. Ja. -Ja.
Hun møtte den siden av familien, og nå har vi familiebilder.
De sa: "Vi har lett etter dere lenge.
Lett aktivt etter dere."
Hun har lurt hele livet.
-Nå er hun over 70. -Ja.
Moren hennes lå på dødsleiet. Hun sa: "Den fortapte datteren min."
Så sprøtt, for det skjedde med moren min da hennes mor var døende.
-Mener du det? -Hun sa…
Hun var dement, men hun husket jenta hun lette etter.
-Hennes fortapte datter. -Ja.
Så nifst. Jeg mener ikke å ta over.
-Nei, det… -Det er så rart, du og jeg.
-Å vite det gir meg fred. -Ja.
-Så… -Det er en velsignelse.
Hun har funnet søsknene sine. For en gave.
Det er interessant at begge hadde samme oppdagelsen om familien
og om den biologiske familien.
Mamma vet ennå ikke hvem faren er.
Vi er veldig nysgjerrige på det.
-Din mor også. -Ja. Hun vet ikke hvem faren er.
-Takk for at du kom. Det har vært nyttig. -Absolutt.
-Takk. -Det var hyggelig å treffe dere.
-Hyggelig. Takk. -Takk for alt.
-Ha det. -Ha det!
Greit.
-Var ikke det utrolig? -Jo.
Hjertet mitt er fullt.
Det har vært overveldende, men spennende.
Når du har den forbindelsen med Tyler, føles det som
du har forbindelse med den du er glad i.
Det er nesten som de aldri var borte.
Det er ganske utrolig.
Det var sprøtt.
Etter tusenvis av lesninger og så mange familiehistorier,
er det rart å få kontakt med noen med så mange likheter
til vår historie.
Kanskje den andre siden arrangerte denne lesningen
for å vise meg at jeg måtte ta rådet jeg ble gitt og ga.
KAPITTEL ÅTTE PANDEMONIUM
En av klientene kjøpte et bordtennisbord.
Susan Sarandon gjorde bordtennis populært.
-Ja. -Så tilfeldig.
Det var sikkert en sport før Susan Sarandon,
men hun investerte i det, og det tok av.
Hvor hørte du dette?
-Det finnes artikler om… -Seriøst?
…Susan Sarandon og bordtennis.
Jeg er ikke så verst.
Jeg er ikke god, men av og til…
-Treffer du ballen? -Ja, av og til treffer jeg.
Jeg er ikke kjent for øye-hånd-koordinasjonen.
Mentale evner, ja. Hånd-øye-koordinasjon…
Ikke akkurat.
-Hallo. Hvordan går det? -Herregud.
-Tyler. Hyggelig å treffe deg. -Hyggelig å treffe deg.
-Carie. -Så hyggelig.
-Takk for at jeg fikk komme. -Så klart.
-Jeg ser at du har noe her. -Ja.
-Du er forberedt. Herlig. -Ja.
-Vi rører ved disse først. -Greit.
Vi får se hva jeg mottar,
men vi skal innom mye. Bare et øyeblikk.
Vi oppretter kontakten, så får vi se hva vi mottar.
Jeg er så glemsk. Hva heter du?
-Carie. -Carie. Fantastisk.
Vi skal se hva som kommer.
Greit. Ja.
Ja? Greit. Jeg har én, to…
Dette er rart.
Det jeg mottar slår meg som noe jeg definerer som et tragisk dødsfall.
Tragiske dødsfall skjer tidlig og er uventet.
Noen blir tatt fra oss for tidlig.
Det rare er at jeg ser to gjentakelser.
Vi har en person som døde veldig ung eller tidlig,
eller under tragiske omstendigheter. Så har vi enda en situasjon
hvor noen døde for tidlig.
Vet du om to personer som døde tragisk og tidlig?
-Absolutt. -Ok.
Jeg er her for å snakke om disse to.
Jeg vil beskrive det som om de er uadskillelige.
Greit.
Greit. Ja. Vi må snakke om sorgprosessen din
da disse personene døde, men følelsen jeg fikk
var at du ikke kunne sørge når det skjedde.
Som om du måtte utsette sorgen din.
Det skjedde, og så kunne jeg ikke gå gjennom
den naturlige sorgprosessen. Den er forsinket.
Vi skal snakke om hva det kunne ha vært. Jeg fortsetter.
Dette er ikke unikt, men jeg mottar et vannsymbol.
Jeg vet ikke hvorfor.
Jeg ser vann.
-Du… -Mye vann. Stemmer det?
-Ja. -Ja.
-Alt handler om vannet. -Ja.
Jeg fortsetter. Jeg mottar mye.
Jeg vet ikke hva det betyr. Det er…
Jeg skal prøve å håndtere det best mulig.
Den yngste av de to nevner jula. Jeg ser julesymboler. Julelys, jule…
Det er mer enn et barn som liker jula. Det er mer bak.
Ulykken skjedde noen dager etter jul.
-Ja. -Det var vår siste feiring.
Det føles som om det er positivt og lykkelig,
men jeg vet at det er en bittersøt tid.
Jeg fortsetter.
Det legges veldig mye vekt på deg
og på hva du måtte gjøre, både før de døde og også etterpå.
Det er en takknemlighet rundt det. Det er interessant.
-Jeg er alenemor. -Fantastisk.
Uten å si for mye, når vi snakker om to dødsfall
som skjedde på under to år, hvem er det for deg?
Døtrene mine.
Jeg hadde tre fantastiske døtre.
Morgan var 25.
Summer og Sawyer var 12 år gamle.
Jeg har tvillinger. Sawyer var sjefen av de to jentene.
Hun likte å bestemme. Summer fulgte gjerne etter.
Det fine med meg og Morgan,
var at da hun ble voksen,
var hun ikke bare datteren min, men også vennen min.
Hun var veldig involvert i tvillingenes liv.
Den 9. januar i 2018
mistet jeg datteren min Sawyer og datteren min Morgan.
Vi pleide å være fire. Huset vårt var fullt av latter,
støy, spenning og energi.
Nå er det veldig stille.
Det er fylt med ei ung jente og en mor
som er knust, og bare prøver å komme seg gjennom dagen.
En følelse av forvirring. Jeg følte meg forvirret.
Det pleier ikke å være forvirring når noen dør i en bilulykke.
-Akkurat. -Det slår meg ikke sånn.
Jeg får følelsen av at jeg må ta en avgjørelse på et blunk.
Hva gjør vi? Hvor drar vi? Hva skjer? Og så skjer det.
-Ja. -Helt plutselig. Så det er ikke…
Jeg kan bare beskrive det som at det er komplisert.
-Kaos. -Ja, absolutt.
-Det var kaos. -Pandemonium.
Ja.
Det er rart.
Noe burde vært her, men det er ikke det. Det er gjenstander.
Det er litt rart. Det burde vært flere.
-Ja. -Det er noe rart her.
Jeg lurer på om det skjedde noe
som fjernet gjenstander som burde ha vært her.
-Alt. -Ja.
Vi mistet alt.
Så leit.
De vil at jeg skal prate om dagen dette skjedde,
om hvor det skjedde.
Det ser ut som det… Jeg ser ødeleggelse.
-Det er skader i stor skala. -Ja.
-I tillegg til dødsfallene. -Ja.
Jeg vil snakke om det som skjedde.
Jeg har aldri følt noe sånt. Det føles som…
Det nærmeste jeg kommer er noen som døde i et leirskred.
Det føltes likt. Det føltes…
…veldig raskt. Gir det mening?
-Ja. -Beklager.
Kjære vene.
Det er vanskelig å forklare, for jeg vet ikke hva det er.
Min beste tolkning er at det var en samtale
i dagene før eller rett før dødsfallene om hva vi må gjøre.
Så skjer det ikke fort nok. Og jeg…
-Ja. Det var samtaler før ulykken. -"Vi må gjøre noe. Hva skal vi gjøre?"
-Ja. -Det er veldig rart.
Jeg vil være tydelig.
Ingen av dem gir meg smerte.
-Ikke? -Jeg har lesninger hvor jeg sier det.
Noen hadde det vondt. Det er ikke sånn.
Det skjedde raskt. Det føles som jeg forlater kroppen før…
-…jeg føler noe. -Ok.
De vil at du skal gi slipp på
følelser av skyld og ansvar og at du burde ha gjort noe.
Selv om man snakket om hva man skulle gjøre.
-En avgjørelse å ta. -Ja, ingen kunne visst det.
Hva som ville skje.
Akkurat, og nå lurer jeg på om du er komfortabel med å dele
hva som skjedde?
Vel.
Det var leirskredet i Montecito.
Tjuetre personer døde. To av dem var barna mine.
Et kraftig regnvær har utløst en dødelig bølge med flom og leirskred.
Mannskapet kjemper mot tiden i letingen etter overlevende,
og nye bilder avslører grusomme ødeleggelser.
Kvelden før leirskredet var det en storm på vei.
Deler av Montecito ble evakuert, andre deler ikke. Jeg ble ikke evakuert.
Akkurat.
Avgjørelsen var om å bli eller dra.
Jeg la dem og sa: "Ikke bli redde når dere hører regnet."
Det var siste gang jeg så Sawyer.
Jøss.
Så kom det kraftige regnet og…
Klokka 03.30 eksploderte huset med alle oss i det.
Morgan og jeg holdt rundt hverandre i vannet,
i leiren, og det gikk i 130 kilometer i timen.
Vi ble adskilt.
Og…
Jeg brakk nesten alle beina fra midjen og opp.
Jeg overlevde knapt. Jeg ble begravd i leiren.
Så mye av ansiktet stakk ut, så jeg ropte om hjelp.
Jeg husker ikke noe etter det i et par dager.
Datteren min Summer, som overlevde,
da vi fant henne, lå hun under tre meter med leire,
med biter av hus og biler oppå seg.
Det var flaks at de fant henne,
men hun lå i koma i noen uker. Vi visste ikke om hun ville overleve.
Vi fant ikke Sawyer før neste morgen.
Hun var borte. Vi fant Morgan etter fem dager.
Jeg…
Jeg greide ikke å redde min eldste datter.
Ja.
Bare et øyeblikk. Beklager.
Hvis du har sett lesningene mine, blir jeg aldri emosjonell,
men du har min dypeste medfølelse.
-Takk. -Så leit.
-Det har vært grusomt. -For en tragedie.
At noen må gå gjennom det, er bare…
Å våkne dagen etter og fortsette å leve livet.
Styrken du må ha hatt og har
for å kunne stå opp om morgenen, må være enorm.
Du har min dypeste medfølelse.
-Takk. -Ja.
Jeg skal rable.
Jeg skal legge følelsene mine til side
og se hva annet vi får her.
Jeg elsker gleden som følger med dem.
De vil at jeg skal anerkjenne tre adskilte måter de hedres på.
-Ja. -Tre adskilte. Vet du det?
-Ja. -Det elsker jeg.
-Som jeg ser det. -For tre og et halvt år siden.
Vi har feiret dem hvert år.
Så flott. Knyttet til dette er det noe spesielt
med å hedre navnet deres på en større måte.
Det er noe som er knyttet til et sted.
Jeg ser det som en slags plakett og en følelse av glede rundt det.
Det et flere plaketter.
-Bra. -De finnes allerede.
-Mer som et minnesmerke. -Akkurat.
Et av minnesmerkene har et av diktene til datteren min.
Så flott.
Et av de viktigste budskapene er et ønske om å fjerne skyldfølelsen
rundt hvorfor de var der. Jeg får symbolet for å gi slipp.
Det betyr at man ikke vil at noen skal holde fast ved
hva som kunne ha blitt gjort.
Hva om jeg hadde gjort noe annerledes? Det er som de sier: "Det går bra."
Tyler har åpnet dører for meg i dag
som jeg ikke trodde jeg hadde tilgang til.
At jeg kan sitte ved bekken
og føle glede og lykke,
trodde jeg aldri ville skje.
Å kunne finne glede i tragedien
er noe jeg har et mål om. Jeg vil elske dette stedet igjen.
Jeg vil elske bekken, og Tyler ga meg den gaven.
Skal vi til Laguna Beach?
Langs kysten.
Det blir vakkert når du skal treffe Laurie Campbell i dag.
Det blir interessant å møte et annet medium.
Jeg har blitt lest av flere medier.
Jeg har opplevd varierende troverdighet.
Noen har vært utrolige. Andre trivielle.
Du må finne det som funker for deg.
-Det blir interessant. -Jeg er spent.
Jeg så på klokka hele tiden. "Er det på tide å stå opp?"
Har folk det sånn når de skal møte deg?
-Det er rart at det er motsatt. -Ja.
Jeg er knyttet til familiens historie, fordi den renner gjennom årene mine.
Jeg har en innbefattet partiskhet,
så det hindrer meg i å få kontakt.
Ved å bli lest av et medium kan informasjonen komme
fra noen uten forbindelse til meg,
slik at jeg kan få svarene jeg er på jakt etter.
-Så nydelig det er her. -Ja.
-Vil dere sette dere? -Ja.
-Vi gleder oss. -Ja. Dere! jeg sitter her og sier:
Da jeg snudde meg, hørte jeg dere. "De er her!"
Jeg stoler på Laurie.
Jeg håper at hun vil gi meg innsikt i familiemysteriet vårt.
Hun er en av få jeg har tillit til med dette.
Det er stor sannsynlighet for at hun vil gi svar på spørsmålene.
Før dere kom tok jeg noen notater om ting som kom gjennom.
De snakket om helse. Helse var det første jeg mottok.
Når jeg ser på hjertet, ser jeg hjertebank.
Har du hjertebank?
Jeg hadde et underutviklet hjerte. Jeg har hatt hjertebank hele livet.
Det er interessant. Lungene dine føltes mer som
en som har hatt bronkitt, lungebetennelse eller astma.
Ja. Lungene mine er fulle av blemmer.
Når de sprekker, kollapser lungene.
Jeg har blitt operert.
-Kollapset lunge. -Det kan komme tilbake.
Jeg vil ha det resten av livet.
-Du vet om det. -Jeg er forsiktig.
Derfor har vi leger. Du må være forsiktig.
-Takk. -Interessant.
Jeg får mye… Jeg ser på rare detaljer.
Jeg skrev ned noen navn. Det er greit om du ikke vet om dem.
Jeg skrev ned Joseph.
De kan være Joe eller Joseph.
Min mors side av familien. Vi tror faren heter Joseph.
Jeg håper Laurie kan gi innsikt i det som skjedde med mamma.
For den andre siden kontaktet jeg en etterforskende genealog.
Hun er ekspert på DNA-analyse og familiesporing.
Kan noen finne brikkene vi mangler, er det henne.
Dere ga meg en utfordring.
Først så det ut som Joe Cowart var din biologiske far,
på grunn av DNA-et ditt.
Og Joe Cowart er død.
Jeg vil ikke si noe,
og så viser det seg at det er feil.
Etter å ha undersøkt DNA-et grundig,
vet jeg at Joe Cowart er faren din.
Jøss. Jaså.
Jeg prøvde å finne ut så mye som mulig om Joe.
-Livet hans. -Takk.
Jeg ble fortalt at Joe var rødhåret.
Jeg vet at han var i militæret.
-Han tjenestegjorde i to kriger. -Jøss.
Han bodde alene.
Han fikk måltidene fra kirken og dro dit for å spise.
-Han levde et stille og rolig liv. -Akkurat.
De forsto at noe var galt
da han ikke kom i kirken på ei uke.
De måtte få brannvesenet til å bryte seg inn hos ham,
og fant ut at han var død.
Det visste jeg ikke.
-Jøss. -Det er utrolig.
-Jeg ville aldri visst det. -Ja.
-Takk. -Ingen årsak.
DNA-matchen din Debbie tror hun har noen bilder.
Hun skal lete etter dem.
Så har vi fetter Bruce.
Han er søskenbarnet ditt og var nydelig.
Han sa: "Har jeg en ny kusine, så vil jeg vite det. Be henne ringe meg!
-Han var… -Takk.
Jeg må være ærlig. Han var kjempeglad.
Han var glad.
-Det gjør meg glad. -Gjør det? Ja.
Det er fint å føle seg ønsket.
Det er fint å føle kjærligheten du forteller meg om.
-Dette er slektningene dine. -Ja.
Det hadde vært fint å bli kjent med dem.
Ja.
Jeg har med en gjenstand.
Rør den om du vil. Du må ikke.
Så flott.
Jeg så en sykepleier med en gang.
Med din biologiske mor,
hvorfor føles det som om du ble tatt fra henne?
Jeg ble det. På sykehuset.
-Hun som tok meg fra mora mi… -Hvem?
…heter Stella.
Det er bare… Kjære vene.
Låste hun dere inn i et skap?
-Hun gjorde alt. -Eller et rom, og stengte dere inne?
Jeg føler meg skitten.
-Ja. -Jeg føler meg innestengt.
Jeg føler meg som et ensomt barn som er avskåret.
Sånn føles det.
Et av barna hun oppdro ble låst inne i skapet.
Hadde et av barna en annen etnisk bakgrunn enn deg?
-Ja. -Greit.
Jeg ville spørre om fødselsattesten.
-Det var vanskelig å få tak i den. -Ja.
Har vi gjort fremskritt der, eller…
Hvis du ser på innsendingsdatoene,
ser det ut som om det er originalen.
Jeg tror Mary fylte den ut og skrev ned adressen.
Jeg tror det var Felicia Street.
-Felicity Street. -Felicity Street.
Da jeg så det, tenkte jeg:
"Du kan se når Stella fikk den."
Stella er moren. Hvor ble hun født: "Ukjent."
Vet du ikke hvor du ble født?
-Nettopp. -Nettopp.
Det føles som om den som tok deg, jeg tror hun er en svindler.
Så moren din og bestemoren din trodde
at damen tok med babyen tilbake til barnestuen.
Dette vil jeg si om det.
Det er én ting når noen får et barn som ikke er ønsket,
så de kvitter seg med det.
Det er noe annet når noen får et barn,
men det er ømhet og kjærlighet der,
men de kan ikke beholde barnet.
Du kom ikke fra det første. Du kom fra det andre.
-Når noen elsker deg høyt. -Ja.
-Men de kan ikke beholde deg.
Av og til må vi gi slipp i kjærlighet.
-Ja. -Ikke fordi vi vil det, men fordi vi må.
Nå handler det om den nye reisen som starter for deg.
Ja.
-Jøss. -For en opplevelse.
Det var vilt, Tyler.
Plutselig var det motsatt.
-Jøss. For en gave vi fikk. -Jeg vet.
Det mest overraskende var at hun…
Hun visste at moren min ga meg bort fordi hun elsket meg.
Ikke fordi hun ikke elsket meg.
Og at hun ville mitt beste.
Det er helbredende.
Ja. Det er det.
Hent den.
Jeg er en stor fan av Tyler.
Jeg skrev inn på nettstedet hans fordi noen døde,
og jeg ville få kontakt med ham.
-Hei, Tyler. -Hei.
Dette er Penelope.
Hei, Penelope. Hei.
Hei, skatten min.
-Står til? Hyggelig. -Hyggelig å treffe deg.
Hyggelig å møte deg. Takk.
Ja. Takk.
Så fint det er her.
Jeg skal kose litt.
Så starter vi lesningen.
For en søtnos.
-Nydelig. -Hun er det.
Greit. Du.
Dette kommer på en interessant måte.
Jeg vil snakke om noen som mistet et kjæledyr.
Jeg mottok en barnslig energi, men så tenkte jeg: "Dette er et dyr."
-Det skal jeg huske. -Greit.
Jeg må si dette.
Det hender at dyr kommer gjennom under lesninger, men ikke i så stor grad.
-Så det er intenst… -Ja.
…i måten jeg mottar det.
-Det er et kjæledyr. -Ja.
Det føles tragisk.
Interessant. Jeg legger det til side.
Greit. Der, ja.
Jeg mottar en samtidig referanse.
-Ja. -En venn. En partner.
-Ja. -En sånn følelse.
-Stemmer det? -Ja.
Jeg må tulle med at navnet ditt staves feil.
Jeg vet at det er rart.
Det er veldig spesifikt. Det er ikke "J". Det er "Y."
Hvordan staver du navnet ditt?
-Y-A-S-M-I-N-E. -Ok.
-Det er en vits rundt det. -Om dette er den jeg tror…
Han tullet med navnet mitt.
Han sa: "Jasmine" eller "Yaz."
-Jeg må gjøre narr av ham. -Morsom fyr.
Dette er interessant. Det er morsomt.
Så får jeg en følelse av glede fra personen. Jeg føler meg glad.
-Han virker særegen. -Han er det.
Helt klart særegen.
Han viser meg ting jeg ikke var klar over.
Folk som spiser Hot Cheetos fra pose.
-Helt tilfeldige ting. -Hjelpe meg.
Han tuller om det, at fingrene blir ekle.
-Med det røde… -Ja.
Så, vi…
På highschool spiste jeg mye junkfood.
Jeg vet ikke.
Vi hadde en spøk om røde fingre og Hot Cheetos.
-Det var rart. -Ja.
Jeg snakker om rester på hendene mine.
-Jeg bare… -Ja.
-Jobber meg gjennom det. -Det er ham.
Så morsomt.
Jeg var 13 år da jeg møtte David.
Jeg hadde ikke et valg. Han gjorde narr av meg.
Han var veldig leken, og han ertet meg hele tiden.
Han var som en storebror. Vi sto hverandre nær.
Han er glad for at du er her. Det vet jeg.
Jeg prøver å finne ut hva som skjedde.
Det er en rar greie. En rar situasjon.
Han hadde ingen smerter da han døde.
Jeg er her, så er jeg borte.
Han viste meg symbolet for at jeg lukket øynene og døde.
-Det er rart. -Ja, det skjedde raskt.
Han røykte en marihuanajoint med fentanyl.
Jeg tror det tok livet av ham med en gang.
-Det passer. -Så…
Takk for at du deler det.
-Han var ikke suicidal. -Nei.
Han var glad i livet, og så døde han plutselig.
Det blir en bevissthet rundt det og muligheten for at det kan skje,
som folk rundt ham vil fremme og si:
"Vi må vite hva vi inntar."
-Noe sånt. -Ja.
-Så det går bra med ham, og…? -Ja, bare bra. Han har det bra.
Greit.
Jeg setter ham til side, fordi jeg mottar noe annet.
Nå til dette.
Det går tilbake til kjæledyret.
Det interessante er at hun der kanskje sanser det.
Det føles sånn.
Husk det. De har en klar forbindelse.
Det er rart.
Det kan hende de gjør de de samme tingene, eller så har de likheter.
De gir meg en klar følelse av at de er like.
Det er interessant når det gjelder hvor dyret legger seg,
eller hvor det liker å ligge og sitte.
Det er en parallell der.
-Ja. Akkurat. -Så…
-Har du lagt merke til det? -Absolutt.
Det føles som om det er noe søtt.
-Sånn jeg oppfatter det. -Ja.
Nå spør jeg deg. Hvem er dette knyttet til?
-Hunden min som døde. -Ja.
Han het Astro, og han var mitt livs kjærlighet.
Ja.
Jeg har gjort hundrevis av disse. Aldri har et kjæledyr kommet først.
Jeg fokuserer på mennesker.
-Ja. -Men dette er en stor greie.
-Veldig stor. -Det skal du vite.
Det er viktig at det formidles.
-Om kjæledyret. -Ja.
Knyttet til dette må jeg nevne…
Jeg føler at hvis den ikke hadde død av det den døde av,
er det noe annet, noe medisinsk, som dukker opp.
En tilbøyelighet som dyret hadde.
-Ja. -Som kunne ha ført til døden.
Vi visste at han hadde et problem med pusten.
Vi la merke til at han ville leke, akkurat som en vanlig valp.
Vi måtte ta bort lekene, fordi han ble så oppskjørtet.
-Så andpusten. -Ja.
-Vi måtte isolere ham uten leker. -Akkurat.
Derfor bestemte vi oss for
å finne ut om det var noe vi kunne gjøre for å hjelpe ham.
-Akkurat. -Han døde under operasjonen.
Det virker som det sekundære kom plutselig.
-Ja. -Det er interessant.
Jeg føler ikke at han ville levd lenge med det første problemet.
Jeg tror en del av budskapet er
at på tross av det var tragisk og at timingen var grusom,
så nærmet dyret seg slutten allerede.
Vi var veldig klar over det.
Vi sa: "Hva skal vi gjøre?"
-Ja. -Det bekrefter det.
Det er interessant og trist.
Vi prøver å hjelpe dyrene våre, men…
Av og til tar naturen den vendingen.
Jeg får en følelse av fred.
Det var tøft, for jeg var så knyttet til ham,
og han var mer som en sønn enn en hund.
Han var som et barn.
-Tusen takk. -Bare hyggelig.
Tyler, dette var fantastisk.
Takk for praten. Det har vært en vakker dag.
Det har vært en opplevelse for livet.
Takk for at du deler denne gaven med alle.
-Bare hyggelig. -Ha det!
Det var hyggelig å treffe deg.
Nanci! Hei!
Jeg tror at alt med evnen til å føle kan ta kontakt.
I lesninger, når jeg snakker om dyr som har dødd,
er det ikke at hunden kommer gjennom med bjeffing,
men essensen som en gang legemliggjorde dyret fortsetter.
Selv om jeg som regel får kontakt med sjelen
til et menneske, kan det samme skje med sjelen til dyr.
Det er ikke så ulikt. Alle er en del av dyreriket.
Jeg tror kjæledyr blir mer tilknyttet når man er adskilt.
-Ja. -Ikke sant.
Og når man tilbringer mye tid med dem alene.
Hun ble mer knyttet til meg da du var borte.
Har hun oppført seg bedre?
Nei. Absolutt ikke.
Ikke overraskende. Greit, frøken.
Du er glad i klemmer.
Hun elsker klemmer.
TYLERS HJEMSTED
Vi er bare et par minutter unna Tea Room.
Jeg har hatt mange lesninger der.
-I smuget. -I smuget? Du har nevnt det før.
I Hanford skal jeg møte eierne av tesalongen hvor jeg hadde lesninger.
Jeg lovte Steve og Arianne en lesning,
men så dro jeg til LA før jeg fikk sjansen til det.
Nå er jeg tilbake.
-Hei, Tyler! -Hei, Tyler!
Sist jeg så dem, var jeg tenåring. Det er rart.
-Vi tar en titt på smuget. -China Alley.
-Utrolig! -Jeg elsker det.
Fra jeg var 16 til 18,
hadde jeg lesninger i L.T. Sue Tea Room.
-Dette er keiserdynastiets cocktaillounge. -Jøss.
Det er så vakkert og utsmykket.
Jeg møtte opp mot åtte klienter daglig her.
Jeg var i China Alley hele dagen.
Jeg trodde ikke at jeg skulle komme hit.
Jeg trodde at jeg skulle tilbringe hele livet mitt der.
-Vil du se favorittbåsen din? -Gjerne.
-Jeg byttet på. -Er dette båsene?
Folk la merke til meg her. Jeg foretrakk smuget.
Folk kom og sa: "Jeg vil ha en lesning."
Og jeg bare…
Han ble forstyrret hele tiden, for han var lokalkjendis.
-Så søt du er. -Ja!
Jeg har med meg denne. Jeg rabler litt.
-Sånn får jeg kontakt. -Vi husker det.
-Ja! -Rabling.
Folk kom inn og sa: "Hva gjør han?
Tegner han folk?" Så gråt de, så de visste at det ikke var det.
Ja. Jeg rabler litt, så får vi se. Gi meg et øyeblikk.
Greit.
Det kommer en morsfigur. Er moren din død?
Ja. Jeg får mange bilder rundt spenning.
Følelsen av glede, men en følelse av samling.
Jeg samler notater.
Jeg tror hun tok vare på ting, og vi sier: "I alle dager?"
Det er nok mange verdifulle dokumenter, men dere vil finne ting som:
"Hvorfor har vi dette fra 40 år siden?"
-Det er en avis. Hva var betydningen… -Hun døde for to måneder siden.
-Beklager. Det var nylig. -Det var en…
Jeg har gått gjennom sakene hennes for å…
Hun hadde ikke datamaskin, så alt er sånn.
-Jeg tror deg. -Jeg prøver å tolke tingene hennes.
"Hvorfor var dette viktig?"
Så er det noen artefakter
jeg skal donere til tempelmuseet.
-Flott. -De hører hjemme der.
Ikke i en eske med mammas ting.
Moren min var en ledende konservator og omviser for China Alley.
Hun tilbrakte mange timer i tempelmuseet
hvor hun ga omvisninger.
Hun ga omvisninger til alle som ville ta en titt.
Apropos tempelet…
Det er noe som kommer gjennom. Jeg prøver å finne ut av det.
Det vil være behov for noe som…
En slags oppussing, men bare av én del.
Har noen sjekket bygningen
-for å se at alt er bra? -Vi har en trapp i hagen.
Den må repareres, fordi den er råtten.
-Den henger. -Akkurat.
-Og mora hennes… -Det var en av hennes siste saker.
Hun ville at den skulle bli fikset.
Ja.
Den viser også at dere må unngå alt knyttet til brann. Det er rart.
Så merkelig.
Jeg ser: "Unngå varme." Jeg vet ikke hva det er.
Vet dere om noe husbranner eller lignende,
har det vært historier om en stor brann som har ødelagt noe?
Egentlig ikke.
Interessant.
Jeg vet ikke hva det er, men det gjentas. Høres det kjent ut?
Ikke direkte.
-Jeg finner ut av det når vi… -Ja.
-…får tenkt litt. -Ja.
Det er rensende for meg å være her.
-Det er spesielt. -Ja.
Vi er tilbake der vi slapp.
Ja, det er så uvirkelig.
Tusen takk for gjestfriheten,
og for at folk fikk mulighet til å komme hit
og ha meningsfylte opplevelser.
Det var en glede. Det betydde mye for oss også.
Ja. Jeg er veldig takknemlig.
SENERE DEN KVELDEN I CHINA ALLEY
Dessverre forårsaket brannen, som startet i trappen,
store varme- og røykskader på tempelrommet i andre etasje.
Wing, som nylig mistet sin mor,
falt sammen da hun fikk komme inn torsdag morgen.
Jeg falt på mine knær midt i ødeleggelsene.
Tekst: Mari Hegstad Rowland