Néhány ember a túlvilágon segített anyukádnak
megfejteni valamit.
- Mi is követtük anyukám életútját. - Tényleg?
És ez is valami hasonló,
mint amikor az ember rájön valamire.
A túlvilágon lévők olyan eseményeket indítottak be,
hogy anyukádhoz ez eljusson.
- Van ennek értelme? - Igen!
Témát váltunk.
Vissza kell hangolódnom arra, ami korábban történt.
A bátyádnak fontos szerepe van.
Valamiért beszélni akar a munkájáról.
- Jó. - Megbütyköl dolgokat.
Felhívják az emberek, mert ő egy ezermester,
vagy valami ilyesmi, de ez a helyzet…
- Ez fantasztikus. Jó vagy. - Amikor valaki…
Aranyos vagy. Mi ennek a jelentősége?
- Szerelő volt. - Értem.
- A helyzet az… - Autószerelő.
Olyan munkákhoz hívták,
amikhez nem volt képesítése, de elvárták tőle, hogy csinálja meg.
- Egek! Ezt hogy csinálod? - Tudom.
- Bocs, csak lenyűgöz… - Minden rendben.
- …az intuitivitásod. - Jól van.
Két furcsa dolgot látok.
Az egyik a „VA” szó.
Ami általában Virginiát jelenti.
- Vannak virginiai kapcsolataid? - Igen.
És floridai kapcsolatok? Valaki, aki Floridában élt?
Igen, említetted Virginiát. Anyukám Virginiában született.
És Marguerite, a szülőanyja Floridában élt.
Szóval, szerintem ő jött át.
- Nagyon izgalmas ez a rész. - Igen.
Az anyukám! Ó, te jó ég!
- Sok mindenről beszélsz. - Igen.
- Ajjaj! - Meglátjuk.
Meglátjuk, hogy összejön-e a kapcsolat, de van rá utalás.
Lássuk, mi ez!
Csak úgy tudnám leírni, hogy anyukád rokonainak
nem volt alkalmuk, hogy beszéljenek vele.
Anyukám sosem találkozott a szülőanyjával.
- Igen. - Nem tudom, van-e hasonlóság.
Egy érzésről van szó.
- Igen. - Nincs esély a kapcsolatra.
- Anyámat örökbe fogadták. - Értem.
- Amikor még csak pár napos volt. - Értem. Hűha!
Sosem ismerhette meg az igazi családját.
- Értem. - Egészen mostanáig.
Megcsináltatta a DNS-tesztet.
- Azt hiszem… - Igen? Hű!
Úgy másfél éve történt.
A DNS-teszt segítségével sikerült megtalálni az anyja családját.
Ugyanez történt anyukámmal. Érdekes párhuzam.
De az anyja tíz éve elhunyt.
- Rendben. - Vele nem találkozhatott.
De találkoztunk két lánytestvérével.
- Igen? - És volt egy bátyja is.
Képzeld el, hogy anyukámnak szintén három féltestvére volt.
- Oké. - És egy meghalt.
Ketten még élnek. Szóval ez elég érdekes.
- Hűha! Igen. - Igen.
Megismerte a családját, és most már vannak közös fotóink.
Azt mondták, hogy nagyon régóta keresték őt.
Nagyon meg akarták találni.
Egész életében kíváncsi volt.
- És már elmúlt 70 éves. - Igen.
Az anyja a halálos ágyán azt mondta: „A rég elveszett lányom.”
Ez őrület, mert pont ez történt anyámmal,
amikor az anyja haldoklott.
- Ez komoly? - Szó szerint ezt mondta…
Demens volt, de emlékezett a kislányra, akit úgy keresett.
- A rég elveszett lánya. - Igen.
Ez kísérteties. Nem akarom eltúlozni.
- Nem, ez… - De olyan furcsa az egész.
- A tudat olyan megnyugtató. - Igen. Tudom.
- Szóval… - Igazi áldás ez neki.
Megtalálta a testvéreit. Micsoda ajándék!
Érdekes ez a párhuzam, ahogy rátaláltunk a családunkra,
igaz, hogy kicsit megkésve.
Anyám még mindig nem tudja, ki az apja.
És nagyon szeretné tudni.
- Anyukáddal is ez van. - Igen.
Nem tudja, ki az apja.
Köszönöm, hogy eljöttél.
- Sokat segítettél. - Nincs mit.
- Szóval, köszönöm. - Örülök, hogy megismertelek.
- Én is. Köszönöm. - Köszönök mindent.
- Minden jót! - Sziasztok!
Na, jó.
- Ugye milyen klassz volt? - Igen.
Túlcsordul a szívem.
Ez egy megterhelő, de elsöprő élmény volt.
Amikor kapcsolatba lépsz Tylerrel, azt érzed,
hogy kapcsolatba lépsz egy elhunyt szeretteddel.
Mintha még mindig itt lennének.
Elképesztő érzés.
Ez nagyon durva volt.
A több ezer szeánsz során
rengeteg családi történetet hallottam,
és szürreális érzés kapcsolódni valakihez, akinek a története
így hasonlít az enyémhez.
Elképzelhető, hogy a túlvilágon lévők szervezték meg ezt a szeánsz,
hogy fogadjam meg azt a tanácsot, amit adtam és kaptam.
8. FEJEZET ZŰRZAVAR
Az egyik ügyfelem vett egy pingpongasztalt.
Állítólag Susan Sarandon tette népszerűvé a pingpongot.
- Igen. - Ez fura.
Nagyon. Már Susan Sarandon előtt is létezett,
de miután ő elkezdte,
szárnyalni kezdett a népszerűsége.
Hol hallottad ezt?
- Vannak cikkek róla… - Tényleg?
Susan Sarandon és a pingpong.
Egész jó vagyok benne.
Nem túl jó, de néha…
- Eltalálod a labdát? - Igen, néha eltalálom.
Nem vagyok híres a szem-kéz koordinációmról.
Mentális képesség, oké. Szem-kéz koordináció…
- Nem annyira. - Nem.
MONTECITO KALIFORNIA
- Szia! Hogy vagy? - Te jó ég!
- Tyler. Hogy vagy? Nagyon örülök. - Helló! Én is örülök.
- Carie. - Nagyon örvendek!
- Köszönöm a meghívást! - Nincs mit!
- Látom, vannak tárgyaid. - Igen.
- Felkészülten jöttél. Klassz! - Igen.
- Először ezt fogom meg. - Rendben.
Meglátjuk, mi jön át, csak úgy általánosságban…
Sok mindenről lesz szó… Csak egy pillanat.
Mindjárt kapcsolódunk.
Meglátjuk, mire jutunk.
Elnézést, de mi is a keresztneved?
- Carie. - Carie. Jól van. Csodálatos. Carie.
Meglátjuk, mi jön át.
Rendben. Igen.
Igen?
Rendben. Van egy, kettő…
Ez fura.
Egy olyan dologra látok utalást,
amit úgy írnék le, hogy tragikus halál.
Ezek idő előtt történnek, és nem számít rá senki.
Amikor valakit túl korán elvesznek tőlünk.
Az a furcsa, hogy kétféle dolgot látok.
Van egy illető, aki nagyon fiatalon hunyt el,
vagy tragikus körülmények között.
És van egy másik tragikus helyzet is,
amikor valaki idő előtt hunyt el.
Ismersz két olyan személyt, akik korán, illetve tragikusan haltak meg?
- Igen. - Rendben.
Úgy érzem, azért vagyok itt, hogy róluk beszéljek.
Mert elválaszthatatlannak érzem őket. Jól van.
Rendben.
Jó, igen.
Rendben. Úgy érzem, beszélnünk kell a gyászodról
az ő haláluk kapcsán,
de közben azt is érzem,
hogy nem tudtál gyászolni, amikor ez történt.
Mintha el kellett volna halasztanod a gyászt.
Méghozzá nem is kicsit.
Megtörtént a dolog, de nem tudom végigcsinálni
a gyász természetes folyamatát.
Csak később.
Megbeszéljük, hogy ez miért volt.
Folytatom tovább.
Ez nem különösebben egyedi, de folyton a víz szimbólumát látom.
Nem tudom, miért.
Sok vizet látok.
- Te… - Van ennek értelme?
- Igen. - Jó.
- Minden a víz miatt volt. - Igen.
Folytatom. Sok mindent látok.
Nem tudom, ez mit jelent. Van egy…
Megpróbálom ezt a lehető legjobban kezelni.
A fiatalabbik a karácsonyt emlegeti.
A karácsony jelképét látom, karácsonyi fényeket…
Nem csak arról szól, hogy egy gyerek szereti a karácsonyt.
A baleset néhány nappal karácsony után történt.
- Igen. - Az volt az utolsó közös ünnepünk.
Én azt érzem, hogy ez egy pozitív, boldog,
ugyanakkor keserédes időszak.
Folytatom.
Valamiért rád helyezik a hangsúlyt,
hogy mit kellett tenned a haláluk előtt is,
meg utána is.
Hálát érzek irányukból.
Nagyon érdekes.
- Egyedülálló anya vagyok. - Rendben. Szuper.
Anélkül, hogy sokat elárulnál, ez a két haláleset,
mintha alig két éve történt volna.
Kikről van szó?
A lányaimról.
Három csodálatos lányom volt.
Morgan 25 éves volt.
Summer és Sawyer 12 évesek voltak.
Ikreim vannak. Sawyer volt a főnök közülük.
Ő hozta a döntéseket. Summer pedig örömmel követte.
Morgannel az volt a jó,
hogy amikor felnőtt,
nemcsak a lányom volt, hanem a barátom is.
Részt vett az ikrek nevelésében.
De 2018. január 9-én
elvesztettem a két lányomat, Sawyert és Morgant.
Régen négyen voltunk. A házunk zengett a nevetéstől,
tele volt izgalommal és energiával.
És most nagyon csendes.
Csak egy fiatal lány és az anyja maradt,
akik annyira összetörtek, hogy próbálnak napról-napra túlélni.
Zavarodottságot érzek.
Összezavarodtam. Így tudom megfogalmazni.
Amikor autóbalesetben meghal valaki, az nem okoz zavart.
- Igen. - Nem ilyesmit érzek.
Inkább az az érzésem,
hogy szinte azonnal kell döntenem.
Mit csináljunk? Hova menjünk?
Mi történik? És megtörténik.
- Igen. - Csak így.
Tehát nem úgy…
Ez egy bonyolult eset, én így tudnám körülírni.
- Káosz. - Mindenképpen.
- Káosz volt. - Zűrzavar.
Igen.
Ez fura.
Vannak dolgok, amiknek itt kéne lenniük, de nincsenek.
Méghozzá tárgyak.
Szóval, ez elég fura. Többnek kéne lennie.
- Igen. - Valami nem stimmel.
Kíváncsi vagyok, hogy… történt-e valami,
amiért nincsenek itt a szokásos tárgyak.
- Mindent. - Igen.
Mindent elvesztettünk.
Nagyon sajnálom.
Én azt érzem,
hogy azt szeretnék, ha beszélnénk arról a napról.
Arról, hogy hol történt a baleset.
Úgy néz ki…
Én igazából pusztítást látok.
- Nagy kár keletkezett. - Igen.
- A haláleseteken kívül. - Igen.
Beszélgessünk a történtekről!
Még sosem éreztem ilyesmit. Mintha…
A legközelebbi dolog, ami eszembe jut róla,
az ismerősöm, aki egy földcsuszamlásban halt meg.
Hasonlót érzek. Mintha…
Nagyon gyorsan történt. Jól mondom?
- Igen. - Nagyon sajnálom.
Atyám! Rendben.
Igen. Nehéz elmagyarázni, mert nem tudom biztosan, mi ez.
A legjobban úgy tudnám leírni, hogy volt egy beszélgetés
a halálesetek előtti napokban,
arról, hogy mit kéne tennünk.
De nem történik meg elég gyorsan. És…
Igen. Beszélgettünk a baleset előtt.
„Tennünk kell valamit! Mit csináljunk?”
- Igen. - Nagyon fura.
Egy dolgot tisztázzunk!
Egyikük sem mutat fájdalmat.
- Tényleg? - Van olyan is, amikor mást mondok.
Elmondom, ha valaki szenved. Most ezt nem érzem.
Olyan gyorsan történt. Úgy érzem, elhagyom a testem, mielőtt…
- bármit éreznék. - Értem.
Szeretnék, ha nem lenne bűntudatod,
nem éreznél felelősséget, hogy valamit másképp kellett volna csinálnod.
Akkor sem, ha előtte beszélgettetek arról, hogy mit kéne tenni.
- Dönteni kellett volna. - Senki sem tudhatta.
Hogy mi fog történni.
Igen, és most szeretném,
ha megosztanád velünk, hogy mi történt.
Csak amennyit szeretnél.
Nos.
A Montecito-földcsuszamlásról van szó.
Ahol 23 ember meghalt.
Köztük a két gyerekem is.
A zuhogó eső életveszélyes áradásokat és földcsuszamlásokat okozott.
Reggel óta a mentőcsapatok túlélők után kutatnak,
és az új képek döbbenetes pusztítást tárnak elénk.
A földcsuszamlás előtti este nagy vihar közeledett.
Montecito egy részét kiürítették, a másik részét nem.
Minket nem evakuáltak.
Értem.
Döntenünk kellett, hogy megyünk vagy maradunk.
Lefeküdtünk, és azt mondtam: „Ne féljetek!”
„Ha az esőt halljátok, ne féljetek!”
Akkor láttam utoljára a lányomat, Sawyert.
Hű!
Aztán jött a zuhogó eső, és…
Hajnali fél négykor felrobbant a házunk, velünk együtt.
Morgannel fogtuk egymást a vízben,
a sárban, de vagy 120-szal áramlott.
Elvesztettük egymást.
És…
Majdnem minden csontom eltört a derekamtól felfelé.
Alig éltem túl.
Szerencsém volt, hogy elmerültem a sárban.
Az arcomból ennyi látszott ki, így segítségért tudtam kiáltani.
Aztán a következő pár napra alig emlékszem.
A lányom, Summer, aki szintén túlélte,
őt három méterrel a sár alá temetve találták meg,
a házak és kocsik darabjai alatt.
Szerencsére rátaláltak,
de utána pár hétig kómában volt.
Nem tudtuk, hogy túléli-e.
Csak másnap reggel találtuk meg Sawyert.
De már nem élt.
Morgant pedig öt nap után találtuk meg.
Én…
próbáltam megmenteni, de nem tudtam.
Igen.
Egy pillanat! Sajnálom.
Sosem szoktam elérzékenyülni a szeánszok alatt,
de ez… Megszakad a szívem érted.
- Köszönöm. - Nagyon sajnálom.
- Szörnyű volt. - Igen. Ez egy tragédia.
Hogy ezt bárkinek is át kelljen élnie…
Hogy minden nap fel tudjon kelni, és élni tovább az életét.
Hogy mennyi erő kell ahhoz, hogy így tudd tartani magad,
és minden reggel fel tudj kelni, az elképesztő.
Nagyon együttérzek veled.
- Köszönöm. - Igen.
Firkálok egy kicsit.
Próbálom félrerakni az érzelmeimet, és újra kapcsolódni.
Megnézzük, mi van még itt.
Tetszik az a vidámság, ahogy látom őket.
Szeretnék, ha beszélnék
a három különböző tiszteletadásról.
- Igen. - Háromféléről.
- Tudsz erről? Klassz! - Igen.
- Ez jön át. - Három és fél évvel ezelőtt történt.
Minden évben egyszer megünnepeljük őket.
Klassz! Ehhez kapcsolódik valami,
ami az irányukba mutatott tiszteletről szól.
Valami olyasmire gondolok, mint egy emlékhely.
Egy emléktáblát látok,
és nagyfokú izgatottságot ennek kapcsán.
Van pár emléktábla.
- Klassz! - Már léteznek.
- Inkább emlékműnek mondanám. - Igen.
Az egyik emléktáblára rávésettem a lányom verseit.
Nagyon klassz!
Az egyik üzenet,
amit kaptam, arról szól, hogy ne legyen bűntudatod
a történtek miatt. Az elengedés szimbólumát látom.
Ez arra utal, hogy nem akarják, hogy valaki azon töprengjen:
„Mi lett volna, ha…”
Mi lett volna, ha másképp csinálom? Azt üzenik:
„Anya, semmi baj.”
Tyler ma olyan ajtókat tárt ki,
amikre egyáltalán nem számítottam.
Ennél a pataknál ülni,
ahol boldogságot és örömöt érzek,
nem tűnt elképzelhetőnek.
Örömet találni a tragédiában,
ez olyasmi, amit mindig is keresek.
Szeretném újra szeretni ezt a helyet.
Szeretném újra szeretni a patakot, és Tyler megajándékozott vele.
Akkor Laguna Beachbe megyünk?
A part mentén.
Ami nagyon szép lesz. És ma találkozol Laurie Campbell-lel is.
Érdekes lesz találkozni egy másik médiummal.
Már voltam látnoknál. Nem is egyszer.
Különböző tapasztalatokat szereztem.
Volt, aki rendkívüli volt, és volt, aki átlagos.
Meg kell találni a megfelelőt.
- Érdekes lesz. - Izgatott vagyok.
El sem tudom mondani. Folyton az órát néztem. „Mikor kell felkelni?”
Így éreznek azok is, akik veled találkoznak?
- Fura, mert most fordul a kocka. - Igen.
Annyira kötődöm a családom történetéhez,
hogy szó szerint átjárja az ereimet.
Túlzottan elfogult vagyok,
ami megakadályoz a kapcsolódásban.
Ha egy médium olvas bennem, akkor átjöhetnek az infók
valakitől, akivel nem lépek kapcsolatba.
Aki talán megadja a válaszokat, amiket keresek.
LAGUNA BEACH KALIFORNIA
- Istenem! Milyen gyönyörű! - Igen.
- Kérlek, üljetek le! - Rendben, leülünk.
- Izgulunk. - Tudom.
Ne, te! Békésen üldögéltem, amikor…
Megfordultam, mert hallottam valamit. „Egek! Itt vannak!”
Bízom Laurie Campbellben.
Remélem, hogy segít megoldani ezt a családi rejtélyt.
Azon kevesek egyike, akire rábízok egy ilyen kényes témát.
Szerintem nagy a valószínűsége, hogy választ ad a kérdéseinkre.
Még azelőtt, hogy megérkeztetek volna,
lejegyeztem pár dolgot, ami átjött.
Folyton az egészségről beszéltek. Ez volt az első, ami átjött.
És amikor a szívre nézek, erős dobogást látok.
Van erős szívdobogásod?
Születésemkor alulfejlett volt a szívem.
Mindig is erős szívdobogásom volt.
Érdekes. A tüdődön azt érzem,
hogy volt vagy hörghurutod, vagy tüdőgyulladásod, vagy asztmád.
Igen. A tüdőmön apró hólyagok vannak.
Amikor kipukkannak, összeomlik a tüdő.
Megműtöttek emiatt.
- Egy éve. - Fennáll az ismétlődés veszélye.
Ezzel együtt kell élnem.
- Ezzel tisztában vagy. - Nagyon.
Vannak orvosaid. De óvatosnak kell lenned.
- Köszönjük. - Érdekes. Igen.
Látok sok… A fura részleteken végigmegyek.
Felírtam pár nevet. Ha nem ismerős, nem baj.
Azt írtam le, hogy Joseph.
Nem tudtam, hogy Joe vagy Joseph.
Anya felmenői. Az apját állítólag Josephnek hívták.
Remélem, hogy Laurie látni fogja,
milyen érzelmek rejlenek anya története mögött.
Másrészről viszont felfogadtam egy genealógust.
A DNS-elemzés és a családfa-kutatás szakértője.
Ha valaki képes megtalálni a hiányzó darabokat, az ő.
Nagy kihívás elé állítottatok.
Kezdetben úgy tűnt, hogy Joe Cowart az édesapád,
a DNS-teszt miatt.
És Joe Cowart meghalt.
Nem akarok mondani valamit,
amiről aztán kiderül, hogy nem igaz.
A DNS alapos vizsgálata után
kijelenthető, hogy Joe Cowart az apád.
Hűha! Rendben.
Próbáltam minél többet megtudni Joe-ról.
- Az életéről. - Igen.
Azt mondták Joe-ról, hogy vörös haja volt.
Tudom, hogy katona volt.
- Két háborúban is szolgált. - Hűha!
Egyedül élt.
Az ételt a templomtól kapta. Odament és megette.
- Szóval visszafogott, csendes életet élt. - Értem.
Akkor jöttek rá, hogy valami gond van,
amikor már egy hete nem ment a templomba.
A tűzoltóság betört a házába,
és már holtan találtak rá.
Érdekes. Ezt nem tudtam.
- Hűha! - Ez fantasztikus!
- Ezt nem tudtam volna. - Igen.
- Köszönöm. - Szívesen.
Debbie, akivel a leginkább egyezik a DNS-ed, azt mondta, van pár fotója.
Meg fogja őket keresni.
Aztán ott van az unokatestvéred, Bruce,
aki nagyon aranyos volt.
„Ha van még egy unokatestvérem, meg akarom ismerni.
Hívjuk fel!”
- Szóval… - Köszönöm.
Valójában… nagyon izgatott lett.
Izgatott volt.
- Boldoggá tesz. - De jó!
Tényleg? Igen.
Jó érzés, hogy kíváncsiak.
Jó érzés, hogy kedvesek voltak, ahogy meséled.
Az az igazság hogy…
- ők a vérrokonaid. - Igen.
Nagyon jó lenne, ha megismernéd őket.
Igen.
Hoztam egy tárgyat.
Megfoghatod, de nem muszáj.
Ez csodálatos.
Megjelent egy ápolónő.
Nem értem,
hogy miért vettek el az édesanyád karjából?
Mert így történt. A kórházban.
- Egy nő elvett anyámtól. - Ki?
Stellának hívják.
Mert ez az érzés… „Azta!”
Bezárt titeket egy szekrénybe?
- Mindenfélét tett. - Vagy egy szobába?
Piszkos vagyok, rosszul vagyok.
- Úgy érzem, bent hagytak. - Igen.
Mint amikor egy gyerek nagyon magányos, mert bezárják.
Ezt érzem.
Az egyik gyereket, akit ez a nő felnevelt, bezárták a szekrénybe.
Az egyik gyerek más bőrszínű volt, mint te?
- Igen. - Rendben.
Az eredeti anyakönyvi kivonatról kérdeznék.
- Nehéz volt megszerezni. - Igen.
Haladtunk ezzel valamennyit, vagy…
Ha megnézzük a dátumokat és minden egyebet,
akkor úgy néz ki, ez az eredeti okirat.
Azt hiszem, Mary töltötte ki, és beírta a címét.
A Felicia utca volt az.
- Felicity utca, igen. - Felicity utca.
És amikor megláttam, azt mondtam:
„Látszik, hogy átírták Stellára.”
Stella az anya. Születési hely? „Ismeretlen.”
Hogyhogy nem tudta, hol született?
- Igen. - Igen.
Azt érzem, hogy aki elvett,
az egy szélhámosnő.
Anyukád és a nagymamád úgy gondolták,
hogy a hölgy csak visszavisz a csecsemők közé.
De van egy fontos dolog.
Van olyan, hogy valaki szül egy gyereket, de nem akarja,
és megszabadul tőle.
Van a másik eset, hogy valakinek gyereke lesz,
akit nagyon akar és szeret,
de nem tudja megtartani.
Rád nem az első eset vonatkozik.
Hanem a második.
- Amikor valaki nagyon szeret. - Igen.
- De nem tudott megtartani.
Néha szeretetből kell elengedni.
- Igen. - Nem azért, mert akarjuk.
Hanem mert muszáj.
Most az az utazás a fontos. ami elkezdődik számodra.
Igen.
- Hűha! - Ez durva volt.
Tényleg az volt, Tyler.
Fordult a kocka számomra.
- Istenem! Micsoda ajándék! - Tudom.
Az lepett meg a legjobban,
hogy tudta, hogy anyám szeretetből adott oda.
Nem azért, mert nem szeretett.
És a legjobbat akarta nekem.
És ez megnyugtató. Meggyógyít.
Igen, tudom.
LOS ANGELES KALIFORNIA
Kapd el!
Nagy rajongója vagyok Tylernek.
Úgy döntöttem, írok a weboldalára, mert valaki meghalt,
és szeretnék valahogy kapcsolatba lépni vele.
- Szia, Tyler! - Szia!
Ő Penelope.
Szia, Penelope!
Szia!
Szia, kispajtás!
- Mizu? Nagyon örvendek! - Örvendek!
Én is! Köszönöm a meghívást!
Én is köszönöm!
Ez nagyon klassz!
Elhelyezkedem a padon.
És aztán elkezdjük a szeánszot. Rendben.
Milyen cuki!
Aranyos!
Igen.
Rendben. Te…
Érdekes, ahogy átjön.
Úgy érzem, olyanról lesz szó, akinek meghalt a háziállata.
Folyamatosan ez jön át,
egyfajta gyermeki energia, aztán rájövök: „Ez egy állat.”
- Ezt észben tartom. - Rendben.
Azért ezt elmondom.
Az állatok néha átjönnek, de…
nem ilyen erősen.
- Ez nagyon intenzív. - Igen.
Legalábbis ez jön át.
- Biztosan állatról van szó. - Igen.
Tragédia veszi körül.
Ez érdekes. Szóval, ezt félreteszem.
Rendben. Értem. Igen.
Látok korabeli utalást.
- Igen. - Egy barátot. Egy társat.
- Igen. - Ilyesmit.
- Ez jön át. Stimmel? - Igen.
Viccel a neved elírása miatt.
Fura, tudom.
Nem tudom, miért, de ez konkrét.
Nem „J", hanem „Y”.
Hogyan írod a neved?
- Y-A-S-M-I-N-E. - Értem.
- Ezzel viccelődik. - Jó, ha ő az, akire gondolok…
Sokszor viccelt a nevemmel.
Azt mondta: „Jasmine vagy Yaz, vagy mi a fene?”
- Ebből viccet kell csinálni. - Vicces srác.
Érdekes, ahogy átjön. Bolondos.
Aztán az illetőn érzek egyfajta izgatottságot.
Izgatott.
- Igazi karakternek tűnik. - Ő egy karakter.
Határozottan karakteres.
Sok véletlenszerű dolgot mutat, amiről nem tudtam.
Például, hogy emberek zacskóból eszik a Hot Cheetost.
- Fura, véletlenszerű dolgok. - Istenem!
Vicces, mert undi lesz tőle az ujjad.
- Tiszta paprikás… - Igen.
Szóval, mi…
A középiskolában sok nasit ettem.
Szóval, nem tudom.
Folyton a paprikás ujjakkal és a Hot Cheetosszal viccelődtünk.
- Érdekes volt. - Igen.
Vicces, mert az ujjaimon lévő kajáról kell beszélnem.
- Így… - Igen.
- Rájönni, mi ez. - Ez ő.
Nagyon vicces.
Azt hiszem, 13 éves voltam, amikor megismertem Davidet.
Nem volt választásom. Csak elkezdett gúnyolódni.
Nagyon szórakoztató volt, és folyton csak ugratott.
Mintha a bátyám lett volna. Nagyon közel álltunk.
Örül, hogy itt vagy.
Látom rajta.
Megpróbálom kideríteni, mi történt. Mert…
Ez egy fura dolog. Fura helyzet.
Úgy érzem, hogy… Nem mutat fájdalmat a halála kapcsán.
Itt vagyok, aztán meghaltam.
Azt a szimbólumot mutatja,
hogy lehunyom a szemem, és elmegyek.
- Ez nagyon fura. Igen. - Igen, gyorsan történt.
Elszívott egy füves cigit, amiben fentanil volt.
És szerintem azonnal megölte.
- Stimmel. - Szóval…
Köszönöm, hogy elmondtad.
- Nem volt öngyilkos hajlama. - Nem.
Nagyon életvidám volt. Aztán pedig meghalt.
Azt hiszem, tudatában van ennek,
hogy ez benne volt a pakliban.
És hogy az emberek a környezetében azt mondták:
„Győződj meg róla, mi az, amit szívsz!”
- Ilyesmi. - Igen.
- Összességében jól van, békére lelt? - Igen, minden rendben.
Én ezt látom.
Rendben.
Egy kicsit félretesszük, mert más dolgok is jönnek.
Jól van.
Visszatértünk a kisállathoz!
Ami érdekes, hogy ez a kutyus lehet, hogy észreveszi őt,
ahogy én látom.
Ezt jó észben tartani. Különös kapcsolatot teremtenek.
Furcsa.
Ez a kutyus ugyanazokat a dolgokat csinálja, vagy éppen hasonlókat.
Bizonyos értelemben hasonló érzést keltenek.
Olyasmire gondolok, ahogy az állat lefekszik,
vagy, hogy szeret henyélni vagy leülni.
Van benne egyfajta párhuzam.
- Igen. Pontosan. - Szóval…
- Ezt észrevetted? - Igen, persze.
Értem. Nagyon aranyos dolognak tűnik.
- Legalábbis ez jön át. - Ez… Igen.
Meg kell kérdeznem. Kihez köthető ez?
- A kutyámhoz, aki meghalt. - Igen.
Astrónak hívták. És ő volt életem szerelme.
Igen.
Több száz szeánszot csináltam már.
Sosem jött át még háziállat elsőként.
Mindig az emberekre összpontosítok.
- Igen. - Szóval, ez nagy dolog.
- Nagyon nagy. - Csak szeretném, ha tudnád.
Fontos, hogy ez átjött.
- A kutyus. - Igen.
Van valami a kutyussal kapcsolatban, amit megemlítenék…
Van valami vele kapcsolatban, amiről úgy érzem,
hogy másban halt meg,
de volt valami orvosi problémája is.
Egyfajta érzékenység vagy hajlam.
- Igen. - Ami amúgy is végzetes lett volna.
Tisztában voltunk vele, hogy gond van a légzésével.
Észrevettük, hogy ő is játszani akar,
mint egy normális kölyökkutya.
De el kellett vennünk a játékokat,
mert annyira felizgatta magát.
- Hogy fulladt. - Igen.
- Elzártuk a játékait. - Értem.
Aztán úgy döntöttünk,
megnézzük, milyen lehetőségek vannak a gyógyítására.
- Persze. Igen. - És a műtét során meghalt.
Egy másodlagos dolog, ami a semmiből jött.
- Érdekes. - Igen.
Azt hiszem, amúgy sem élt volna sokáig
az eredeti betegsége miatt.
Szerintem ez az üzenet arról szól,
hogy a tragédia és a borzasztó időzítés ellenére
ennek az állatnak az állapota hanyatlóban volt.
Ezt mi is jól tudtuk.
Megkérdeztük magunktól: „Mit csináljunk?”
- Igen. - És ez ezt igazolja.
Érdekes és szomorú dolog.
Próbálunk segíteni az állatainkon, de…
a természet néha más irányba megy.
De békére lelt, úgy érzem.
Borzasztóan megviselt az elvesztése, mert nagyon szerettem,
inkább a fiam volt, mint a kutyám.
Olyan volt, mint a gyerekem.
- Rendben. Nincs mit. - Köszönöm.
Tyler, ez csodálatos volt.
Örülök, hogy beszélgettünk, és csodás ez a nap.
Egy életre szóló élmény volt.
Hálás vagyok, hogy megosztod ezt az ajándékot mindenkivel.
- Ki nem hagytam volna! - Szia!
Minden jót! Nagyon örültem.
SANTA CLARITA-VÖLGY KALIFORNIA
Nanci! Szia!
Bármilyen érző lény képes átjönni a túlvilágról.
Amikor elhunyt állatokról beszélek,
nem azt jelenti, hogy a kutya ugatva átjön,
inkább az a dolog, amit egykor az állat képviselt, folytatódik.
Amikor a szeánsz során kapcsolódom egy lélekhez,
ami egykor egy emberi testhez tartozott,
ugyanez történik az állatokkal is.
Nem sokban különbözik. Mi is az állatvilág része vagyunk.
Szerintem a háziállatok az elválasztás után jobban kötődnek.
- Aha. - Igen.
Főleg, ha sok időt töltesz velük kettesben.
Sokkal jobban kötődik hozzám, mióta elutaztál.
Jobban is viselkedik?
Nem. Egyáltalán nem.
Nem lep meg. Rendben, kisasszony.
Szeretsz ölelkezni!
Imádja az öleléseket.
HANFORD, KALIFORNIA TYLER SZÜLŐVÁROSA
Csak pár percre vagyunk a Teaháztól.
Sok szeánszot tartottam ott.
- A sikátorban. Igen. - A sikátorban? Említetted már.
Hanfordban találkozom a teázó tulajdonosaival,
ahol szeánszokat tartottam.
Steve-nek és Arianne-nak ígértem egy szeánszot,
de sajnos elköltöztem Los Angelesbe, mielőtt teljesíthettem volna.
Szóval, visszatértem.
- Szia, Tyler! - Szia, Tyler!
Tinédzserként láttam őket utoljára. Bizarr.
- Megnézzük a sikátort. - A China Alley-t.
- Lenyűgöző! - Imádom!
16 és 18 éves korom között
az L.T. Sue Teaházban tartottam szeánszokat.
- Íme az Imperial Dynasty Koktélbár. - Hűha!
Milyen gyönyörű és díszes!
Naponta nyolc ügyféllel találkoztam itt.
Az egész napomat a China Alley-n töltöttem.
Sosem gondoltam volna, hogy itt fogok tartani.
Sokáig azt hittem, hogy egész életemet itt fogom tölteni.
- Megnézed a kedvenc helyed? - Szívesen.
- Két helyem is volt. - Ezek azok?
Itt jobban bámultak. A sikátor felőlit jobban szerettem.
Az emberek bejöttek, hogy olvassak bennük.
Én meg…
Folyton félbeszakították, mert ő volt a helyi híresség.
- Édes vagy. - Igen!
A lényeg, hogy firkálni fogok.
Így hangolódok rá.
Emlékszünk.
- Igen! - A firkálásra.
Az emberek besétáltak. Azt kérdezték: „Mit csinál?”
„Lerajzolja őket?” Aztán sírtak,
és tudták, hogy másról van szó.
De, igen. Szóval, firkálok.
És meglátjuk. Csak egy percet kérek.
Rendben.
Egy anya jön át. Elhunyt az anyukád?
Igen. Rengeteg utalást látok valamiféle izgalomra.
Örömöt látok, de valami gyűjtést is.
Mintha jegyzeteket fognék össze.
Olyan dolgokat gyűjtött, amiket nem igazán értünk.
Mindjárt elmondom, mert biztos, hogy lesz köztük
sok értékes irat és történet, de lesz olyan is, amire azt mondjátok:
„Miért tette ezt félre 40 évvel ezelőtt?”
Ez egy újság.
- Mi volt a jelentősége… - Két hónapja halt meg.
- Sajnálom. Még friss. Igen. - Egy…
Át kellett néznem a holmiját…
Nem volt számítógépe, minden olyan, mint az.
- Igen. Elhiszem. - És…
Próbálom megfejteni, mi micsoda,
és hogy miért volt fontos neki.
Aztán van néhány műtárgy,
amit a Taoista Egyházi Múzeumnak adományozok.
- Csodálatos. - Mert oda tartoznak.
Nem egy dobozba anya holmijai közé.
Édesanyám volt a China Alley
egyik fő védnöke és docense.
Sokat dolgozott a múzeumban,
turistákat vezetett körbe.
Bárkit körbevezetett, aki kíváncsi volt.
Amikor a templomról van szó…
Van vele kapcsolatban valami. Próbálom megfejteni, mi az.
De szükség lenne egy…
Egy restaurálásról van szó, de csak egy darabjáról.
Ellenőrizték az épületet?
- Hogy biztonságos-e? - Van egy lépcsőnk a kertben.
Meg kell javítani, mert… korhad.
- Megsüllyedt, és hasonlók. - Értem.
- És az anyukája... - Ez volt az utolsó feladata.
Hogy javíttassa meg.
Igen.
Azt mutatja, hogy kerül mindent, ami tűzzel kapcsolatos.
Fura. Bármi…
Ez különös.
Azt látom, hogy „Kerüld a meleget!” Nem tudom, mi ez.
Tudtok olyan tűzesetről vagy helyzetről,
vagy történetről valami nagy tűzről, ahol minden elpusztult?
Nem igazán.
Érdekes.
Nem tudom, mi ez.
De folyamatosan látom. Nem dereng semmi?
Most nem.
- De lehet, hogy rájövök. - Igen.
- Átgondolom. - Nem gond.
El kell mondanom, hogy ez egy katartikus élmény.
- Különleges. - Igen.
Ott folytatjuk, ahol abbahagytuk.
Tudom. Olyan szürreális.
Nem tudom eléggé megköszönni a vendéglátást,
és a lehetőséget, hogy az emberek bejöhettek,
és fontos élményeket szerezhettek.
Örömünkre szolgált. Nekünk is sokat jelentett.
Igen. Nagyon hálás vagyok.
AZNAP ESTE A CHINA ALLEY-N
Sajnos a tűz, ami a lépcsőházban kezdődött,
súlyos hő- és füstkárokat okozott a templom emeletén.
Wing, aki nemrég vesztette el édesanyját,
összerogyott, amikor csütörtök reggel beengedték.
Térdre rogytam a romok között.
A feliratot fordította: Latkóczi Barbara