‎UN SERIAL NETFLIX
‎Cineva trecea printr-o perioadă grea ‎din punct de vedere emoțional
‎înainte de a muri ‎din cauza schimbărilor din familie.
‎- Trebuie să vă explic… ‎- Mă trec fiorii.
‎Dacă cineva trece printr-o despărțire,
‎printr-un proces pentru custodie,
‎iar apoi moare, cam asta îmi transmite.
‎Despre cine o fi vorba?
‎E în ordine.
‎- E vorba despre tata. ‎- Tatăl tău.
‎CAPITOLUL 7 ‎UN ȘOC INCREDIBIL
‎Câți ani avea când a murit?
‎- Cam 30 de ani. ‎- Da, 34.
‎Da. Simt că e important ‎să vorbim despre el.
‎Va fi intens.
‎Avea o prietenă la acea vreme ‎și urma s-o părăsească.
‎A dispărut pe neașteptate. ‎Nu ne lua niciodată de la școală.
‎- Da. ‎- Dar a făcut-o înainte cu o zi să moară.
‎Ne-a spus că va fi plecat o vreme, ‎dar că se va întoarce.
‎A doua zi, a fost ucis.
‎Da.
‎Mi-am pierdut tatăl de mic.
‎Am simțit că am pierdut modelul masculin ‎de care aveam nevoie.
‎Nici azi nu știu să mă bărbieresc.
‎Sunt lucruri mărunte, ‎cum e bărbieritul și condusul.
‎Am învățat singur să conduc.
‎Ar fi fost diferit să-l am pe tata,
‎aș fi avut modelul masculin ‎de care aveam atâta nevoie.
‎Bine, voi continua.
‎Tata.
‎Aveți oare ceva întrebări ‎în legătură cu el, apropo de cum s-a dus?
‎Ceva nerezolvat ‎cu care aș putea să vă ajut?
‎Am una pe care mi-aș fi dorit ‎să i-o adresez.
‎Sunt vreo patru ani de atunci.
‎- I-am spus adevărul mamei. ‎- Frumos.
‎- Și familiei. ‎- Da.
‎M-am îndoit mereu de un lucru,
‎mai ales că m-am luptat cu asta o viață.
‎Pe când aveam șase ani, ‎a făcut un comentariu.
‎Fie m-a prins făcând ceva, ‎fie am spus eu ceva.
‎Îmi amintesc că mi-a spus
‎că știe că voi crește ‎și că voi trăi altfel.
‎- Dar că nu vrea să mai vadă acel lucru. ‎- Da.
‎Aș vrea să știu ‎ce simte acum despre asta.
‎Sigur.
‎Eram un homosexual de culoare ‎într-un orășel din Alabama.
‎Încă simt rușinea trăită în copilărie ‎și lipsa de încredere
‎în a recunoaște ceea ce sunt cu adevărat.
‎La 23 de ani, ‎am recunoscut în fața familiei
‎și m-am întrebat mereu ‎ce părere ar avea el.
‎Ar fi de acord?
‎Nu părea să accepte așa ceva.
‎În subconștientul meu va rămâne ‎mereu întrebarea „Și dacă?”.
‎Bine.
‎Dă-mi o clipă. Pare că schimbă macazul.
‎Bine. Am înțeles.
‎Mă face să vorbesc despre moartea lui, ‎care n-a fost ușoară.
‎Interesant e că lui i s-a părut ‎că s-a întâmplat într-o clipită.
‎E foarte interesant. Într-o clipită.
‎Nu știu de ce, dar insistă pe asta. ‎„Sunt aici, apoi nu mai sunt.”
‎De obicei, în cazul celor ‎diagnosticați cu cancer,
‎procesul e mai lung. Nu e cazul.
‎- S-a întâmplat rapid. ‎- Da.
‎Îmi dă senzația ‎că s-a întâmplat într-o clipită.
‎Într-o zi sunt aici, a doua zi am plecat. ‎Îmi transmite
‎o senzație fulgerătoare, ‎ca o lovitură de bici.
‎Simt o forță exterioară ‎care îmi lovește corpul
‎și se oprește.
‎Dar efectul îl simt în întregul corp.
‎E ciudat de descris și sper că nu…
‎- Înțeleg. ‎- E…
‎Tata a murit într-un accident de mașină.
‎- Am înțeles. ‎- El purta mereu centură.
‎Dar cu partea de sus în spate.
‎- Da. ‎- Și…
‎A fost o coliziune frontală ‎și s-a lovit cu pieptul de bord.
‎- Da. Îmi pare rău. ‎- Și i-a zdrobit plămânii.
‎Așa și-a pierdut viața.
‎- Purta greșit centura. ‎- Are sens.
‎I-a zdrobit pieptul.
‎Regret că ați trecut prin asta.
‎A fost foarte brusc
‎și vreau să știți ‎că n-a simțit durere și nici n-a suferit.
‎Îmi arată destul de multe, ‎așa că voi continua.
‎Îmi transmite ‎că n-ai putut să-l plângi imediat.
‎- Nu. ‎- N-ai putut.
‎Trebuia să fii puternică pentru restul.
‎- E foarte important. ‎- Așa e.
‎- El apreciază acest lucru. ‎- Frumos.
‎Voi continua, ‎pentru că mai are multe de spus.
‎E interesant ‎că nu ești unicul gay din familie.
‎- E bine de reținut. ‎- Ai dreptate.
‎Mă pune să subliniez acest lucru. ‎Știe că sunt mai mulți.
‎Îmi arată că e împăcat cu asta.
‎Da. Nu ești singurul.
‎Vrea să te felicite ‎pentru cum te-ai descurcat.
‎E mândru de tine ‎pentru cum ai făcut față morții lui.
‎Îmi transmite repetat ‎că e o onoare să fie tatăl tău.
‎Trebuie să știi ‎că a fost o onoare pentru el
‎într-un mod foarte frumos. Deci…
‎După această citire,
‎în care tata mi-a transmis ‎că e mândru de mine,
‎simt că pot să fiu așa cum sunt eu.
‎Un gay de culoare cu curcubeu.
‎Fără nicio grijă în lume.
‎- Cu bine! Mulțumesc. ‎- Cu bine!
‎Mă bucur că am venit. ‎Aș repeta oricând experiența.
‎Mi-aș dori un mini Tyler în buzunar ‎pe care să-l scot oricând.
‎Da.
‎Cum a mers?
‎A fost grozav. Am simțit vindecare și…
‎- Da. ‎- Bărbații de aici sunt tare simpatici!
‎Și a fost o nebunie.
‎A fost o nebunie.
‎E minunat.
‎Da. Genul ăsta de citiri ‎sunt vindecătoare.
‎- Da. ‎- Pentru aparținători.
‎- Am văzut niște rațe dimineață. ‎- Da?
‎Da. Interesant.
‎- Ce frumos! ‎- Rățuște.
‎Cum te simți?
‎Rezist. A fost o noapte dificilă. ‎Am avut un atac de panică.
‎Erau sentimente intuitive.
‎- Ca și cum ar fi fost furată viața cuiva. ‎- Povestește-mi.
‎E un sentiment unic când ți se fură ceva.
‎Cât a durat atacul de panică?
‎Cam trei ore. L-am simțit foarte intens.
‎Când am un atac de panică. ‎simt că nu pot respira.
‎Simt neliniște și simt că totul ‎se prăbușește în jurul meu.
‎Acest lucru prevestește ‎că voi citi o pierdere tragică.
‎- Bine, o să mâzgălesc puțin. ‎- Bine, fac liniște.
‎Ar fi un lucru rar.
‎- Rar? Așa ai spus? ‎- Da.
‎Istețule!
‎Glumeam și eu.
‎Mâzgălește și voi tăcea.
‎Ce drăguțe sunt căbănuțele!
‎- Nu pot să mă uit. ‎- Scuze.
‎- Mă concentrez. ‎- Bine.
‎- Nu mai vorbesc. Scuze. ‎- Bine.
‎Asta merge direct… ‎Ei trebuie să oprească. Bine.
‎Ce se întâmplă azi?
‎Îi vei citi unei persoane dragi mie.
‎- Fabulos! ‎- E mare fană.
‎Trebuie să te anunț ‎că persoana căreia îi vei citi
‎habar nu are că ești aici.
‎- Mamă! Dumnezeule! ‎- E o surpriză.
‎- Ce surpriză! Emoționant. ‎- Va fi o surpriză. E fană.
‎- Va ieși frumos. ‎- Bună!
‎Grozav!
‎Surpriză!
‎- Pot să te îmbrățișez? ‎- Se poate?
‎Sigur că da!
‎- Eu sunt Tyler. ‎- Știu!
‎- Doar datorită ție mă simt bine. ‎- Bună, scumpo! Dumnezeule!
‎Am cunoscut-o pe Justine la o conferință. ‎O conferință muzicală.
‎Am văzut-o și nu mi-a venit să cred. ‎Simțeam ceva unic până atunci.
‎Simțeam că o cunosc dintotdeauna.
‎Am știut din prima clipă ‎că vom rămâne apropiați tot restul vieții.
‎Am vorbit despre viitor, ‎eu am început să mă uit la inele,
‎dar am hotărât să nu mă grăbesc.
‎După tot ce s-a întâmplat,
‎mi-am spus că nu e momentul.
‎Am renunțat la acel gând.
‎Habar nu aveam unde vin azi.
‎Credeam că îi voi citi lui. ‎Dar tu ești vedeta azi.
‎- Scuze. ‎- E în ordine.
‎Ce surpriză plăcută!
‎Înțeleg. E în ordine.
‎Ne facem comozi și vedem ce urmează.
‎Ți-am adus câteva lucruri ‎pentru ședința de azi.
‎Abia aștept să începem.
‎- Mulțumesc pentru tot. ‎- Sigur că da. Da!
‎- Mulțumesc. ‎- Absolut.
‎- Pe curând. Pa! ‎- Ne vedem imediat.
‎Îmi pare bine.
‎Azi vom citi puțin. Eu voi mâzgăli.
‎- Văd că ai niște obiecte. ‎- Da.
‎- Ne vor fi utile. ‎- Bine.
‎- Le voi ține eu. ‎- Bine.
‎Să vedem ce mi se transmite.
‎- Bine. ‎- Și vedem de acolo, da?
‎- În acest moment, poți… ‎- Bine.
‎- Scoate-le! ‎- Bine.
‎Mă ajută să mă conectez. Mulțumesc.
‎Așa.
‎Cine ești?
‎Aseară am simțit o prezență ‎mai tânără care a murit.
‎Prematur. Simt că trebuie ‎să vorbesc despre un tânăr.
‎- Are sens? ‎- Da!
‎Bine.
‎La momentul morții sale, ‎simt că urmau multe în viața lui.
‎Simt că era nerăbdător ‎pentru săptămânile ce urmau.
‎Dar vrea să știi că simte că a murit ‎în momentul culminant al vieții sale.
‎Îmi dă senzația…
‎că se simte plin de viață.
‎Simt că mi se așterne un zâmbet larg ‎când mă gândesc la el.
‎Îmi arată… Ciudat!
‎E prostesc, ‎dar încearcă să mă facă să râd.
‎- Amuzant! ‎- Vreau să văd ce e asta.
‎Face…
‎Ce amuzant!
‎Nu știu dacă avea un dans al său.
‎Sau… Da!
‎Îl pot descrie făcând asta.
‎E greu de descris, dar mă face
‎să fac așa.
‎Eu sunt un dansator oribil, ‎deci nu-mi iese.
‎Dar e foarte amuzant.
‎- Știi despre asta? ‎- Da.
‎Mă termină.
‎Bine, să vedem.
‎Văd porumbei eliberați, ceea ce e ciudat.
‎- Aici am făcut-o. ‎- Nu cred.
‎Bine, văd mulți porumbeii zburând.
‎E multă bucurie la mijloc.
‎Da.
‎Bine. Îmi arată…
‎Da, cea mai bună mamă. E minunat.
‎Știi ce fac copiii în clasa a doua?
‎Îmi arată: „Cea mai bună mamă.” ‎Interesant.
‎Ce drăguț!
‎E vorba despre fiul tău?
‎Cum îl chema și câți ani avea?
‎Îmi face plăcere să-ți spun. ‎Numele lui era Damani Elijah Chadly.
‎Și avea 17 ani.
‎Singurul meu fiu.
‎Eram o mamă destul de tânără ‎după standardele de azi.
‎Eram în anul doi de facultate.
‎Dintr-un anumit motiv, ‎îmi transmite că duceai tot greul.
‎Ceea ce e interesant.
‎- Nu erai cu tatăl lui? ‎- Eram mamă singură.
‎Am înțeles.
‎Eu și băiețelul meu făceam de toate.
‎Mergeam peste tot ‎cu multă pasiune și bucurie.
‎Cântam, dansam, râdeam.
‎Râdeam mereu.
‎A fost o viață scurtă, dar intensă.
‎Face trimitere la trei oameni.
‎Încerc să-mi dau seama. Are legătură ‎cu perioada de dinaintea morții sale.
‎Era unul dintre cei trei sau erau trei.
‎Pot să răspund?
‎- Te rog. ‎- E unul dintre cei trei.
‎Am înțeles.
‎Îmi transmite că există ‎o recunoaștere a unei decizii
‎luate în ultimul moment.
‎E o decizie pentru care se simte vinovat.
‎A fost decizia lui să plece în acea seară.
‎N-ar fi trebuit. Avea școală a doua zi.
‎Îmi pare rău!
‎Deci știe că nu trebuia.
‎Da, simt multă tragedie aici și…
‎E foarte ciudat.
‎Aud „clic”.
‎Îmi tot apare.
‎Clic.
‎Încerc să-mi dau seama ‎despre ce e vorba.
‎Se pune accentul pe centură ‎și pe încercarea de a ieși din mașină,
‎dar încerc să-mi dau seama ce e ‎și despre ce e vorba.
‎Simt că aveam centura pusă,
‎dar încerc s-o desfac și se întâmplă ceva.
‎E foarte ciudat.
‎N-aș vrea să intru în detalii.
‎Dar era în acea mașină când a fost ucis?
‎Era pe scaunul pasagerului.
‎- Poate că încerca să scape. ‎- Simt că încerca să…
‎o desfacă.
‎Moment în care s-a întâmplat ceva. Deci…
‎E o conștientizare. ‎Dar îmi arată că n-a simțit durere.
‎Nu simt pic de durere aici.
‎Dacă nu e prea dureros pentru tine, ‎poți să-mi spui ce s-a întâmplat?
‎- Îmi e greu să vorbesc despre asta. ‎- Da.
‎Fiul meu era în ultimul an la liceu,
‎era muzicant și făcea ce știa mai bine.
‎Fiul meu era cu un prieten.
‎Făcea ce fac toți adolescenții.
‎A ieșit într-o seară ‎în care nu trebuia să iasă.
‎Și nu a mai venit acasă.
‎A fost ucis.
‎Într-o mașină.
‎Și trebuia să vină acasă.
‎Poliția crede ‎că băieții s-au întâlnit cu cineva,
‎că a existat o altercație între ei
‎care a făcut-o pe acea persoană
‎să-i împuște pe fiul meu ‎și pe prietenul lui.
‎Aș vrea să-l pot îmbrățișa. ‎Avea cele mai calde îmbrățișări.
‎Da.
‎Vrei doar să-ți știi copiii în siguranță.
‎Nu e nimic mai rău ‎decât să nu poți face acest lucru.
‎E de înțeles.
‎Da. Mulțumesc pentru sinceritate.
‎Nu-mi pot imagina.
‎Încearcă să te îmbrățișeze. ‎E dulce. Îmi place.
‎- Îl vezi încercând să mă îmbrățișeze? ‎- Îmi arată o imagine.
‎E foarte interesant văzută din spate! ‎Te-ar îmbrățișa din spate.
‎E dulce.
‎Ce drăguț!
‎Te iubesc!
‎Mă bucur că s-a întâmplat azi. ‎Mă face fericit.
‎Și pe mine.
‎E ciudat că mi se transmit lucruri ‎înainte de a avea citirea.
‎- Da. ‎- M-am trezit și am văzut rățuște.
‎- Are vreo logică? ‎- Da!
‎E foarte ciudat. ‎M-am trezit și am zis: „Rățuște!”
‎E incredibil!
‎Când abia era trecut de vârsta de un an,
‎locuiam aici, lângă apă.
‎Erau două rățuște ‎pe care le vedeam înotând mereu.
‎Ne uitam mereu la ele. ‎De aceea e și banca aici.
‎Deci banca îi e dedicată lui?
‎- Nu știai asta? ‎- Nu.
‎- Nu eram sigur. ‎- E dedicată lui.
‎Îmi place!
‎Și asta e la întâmplare.
‎E vorba despre un copac.
‎Îmi transmite: „Plantează copacul!”
‎- „Plantează copacul!” ‎- Bine.
‎Îți transmite să faci totul.
‎Ați discutat despre asta?
‎Se plantează și copaci ‎în onoarea celor plecați.
‎Mi se părea egoist să le avem pe amândouă.
‎- Trebuie să plantezi copacul. ‎- Doamne!
‎Toate aceste detalii trezesc amintiri.
‎E important. Deci…
‎Ești incredibil.
‎- E un privilegiu. ‎- Mă bucur că i-ai dat un glas.
‎Sincer să fiu, îl simt de azi-noapte.
‎Am fost copleșit ‎de cât de oribil s-a petrecut totul,
‎însă am simțit ‎că-mi iau puterea de la tine.
‎Înseamnă atât de mult.
‎Sper ca experiența de azi ‎să-ți reamintească prezența lui veșnică.
‎- Bine. ‎- Mulțumesc pentru asta.
‎- Mulțumesc. ‎- Te voi îmbrățișa.
‎Sunt copleșită de emoții.
‎Nu crezi că vei mai comunica ‎vreodată cu copilul tău.
‎Cu ajutorul lui Tyler, ‎am simțit cum comunic cu băiatul meu.
‎Îi simțeam prezența ‎și nu știu cum s-o explic.
‎Te simți mai ușor.
‎Îți vine să zâmbești mai mult.
‎Faptul că m-am conectat cu fiul meu ‎prin Tyler mă ajută foarte mult.
‎Mulțumesc mult. ‎Nu-mi vine să cred că ai făcut asta!
‎- Te iubesc! ‎- Mulțumesc foarte mult!
‎- Simt că-mi sare inima din piept. ‎- Știu. Asta am simțit toată ziua.
‎I-a făcut și lui Taylor dansul.
‎- Mișcările acelea? ‎- Tyler încerca să danseze ca el.
‎- Minunat! ‎- Tyler a spus că nu știe să danseze.
‎Dar i-am spus că așa făcea lumea să râdă.
‎Și trebuia să-l vezi pe Tyler zâmbind. ‎Simțeam că-i zâmbesc lui Damani.
‎Avea zâmbetul foarte larg, ‎iar Tyler i-l simțea.
‎Asta e tot ce mi-am dorit ‎și nu știu cum ai reușit.
‎Mă simt consolată, ‎știind că Tyler îl vede fericit.
‎- Da. ‎- Pare să fie fericit.
‎Nu voiam ca relația noastră ‎să fie definită și construită pe tragedie.
‎Vreau să fie construită ‎pe vindecare și pace.
‎Vreau să construim o viață împreună.
‎Una în care să ne fim mereu alături.
‎Îți voi fi mereu alături.
‎Dumnezeule!
‎De când te-am cunoscut, ‎am știut că ești perechea mea.
‎Nu aveam nicio îndoială.
‎În fiecare zi mă trezesc ‎și nu vreau decât să fiu cu tine.
‎- Vrei să fii soția mea, Justine? ‎- Da!
‎Dumnezeule!
‎Doamne, Tom!
‎Nu-mi vine să cred!
‎Te iubesc atât de mult!
‎Ce zi!
‎O ador!
‎Nu știu dacă oamenii cred
‎că ești în stare să urci în pat ‎și să stai acolo până a doua zi.
‎- Sunt plictisitor în afara slujbei mele. ‎- Știu, dar depui mult efort.
‎Așa e. Petrec mult timp într-un loc, ‎chiar sub plapumă.
‎Da.
‎Erai la duș, ‎iar eu făceam curat în camera ta.
‎- Te-am auzit vorbind cu cineva. ‎- O conversație?
‎Da. La duș, vorbeai cu tine.
‎- N-a fost cu mine. Dar… ‎- Serios?
‎- Da. Așa mă eliberez. ‎- Da.
‎- Trebuie să mă eliberez de fiecare dată. ‎- Știu.
‎Trebuie să ajung într-o stare ‎în care să-mi pot face treaba eficient.
‎Asta înseamnă ‎că trebuie să mă detașez de tot
‎și să mă conectez la ceea ce mă ajută.
‎Nu pare să vrea să știu ce e, ‎dar asta e altă poveste.
‎Orice ar fi, au ales persoana potrivită ‎pentru acest har.
‎Sunt recunoscător pentru aceste abilități.
‎N-aș fi reușit singur.
‎Și știu asta, ‎dar e ca și cum ai sări din avion
‎sperând că ți se va deschide parașuta.
‎- Pentru că… ‎- Doamne!
‎A fost mereu parașuta mea.
‎Așa a fost.
‎E un sentiment de rahat.
‎Se poate spune și așa, ‎dar mie mi se pare amuzant.
‎- Totul are un preț. ‎- Știu.
‎Dar face parte din slujbă.
‎Știu că te afectează și îmi pare rău.
‎Se vede pe chipul tău.
‎- Pot… ‎- Mă simt bine.
‎- Bine. ‎- Mă simt bine.
‎Nu e prima oară.
‎Am mai trecut prin asta.
‎A DOUA ZI, PRODUCĂTORII AU REDIRECȚIONAT ‎UN MESAJ DE LA TOM ȘI JUSTINE.
‎- Sunt Tom și Justine. ‎- Să-mi pun ochelarii. Să văd.
‎N-am apucat să-i cunosc.
‎- I-am salutat și cam atât. ‎- Să vedem.
‎Bună, Tyler!
‎Încă îmi revin.
‎Mi se pare extraordinar că te-am cunoscut.
‎- Sunt recunoscătoare. Avem o veste. ‎- Vești mari!
‎Iată ce s-a întâmplat după citire.
‎Dumnezeule!
‎- Datorită ție. Suntem recunoscători. ‎- Mulțumesc.
‎O îmbrățișez pe mama ta. ‎Voiam să vă îmbrățișez pe amândoi.
‎Mulțumim mult. Cu bine!
‎Ce drăguț! Mi-ar fi plăcut să o cunosc. ‎Ce drăguț!
‎- E grozav. Doamne! ‎- Voi plânge ca și Kim K acum.
‎- Ce drăguț! ‎- Mamă!
‎- Ador New Orleans. ‎- Și eu.
‎- Are un sens nou pentru mine. ‎- Da.
‎Sunt în New Orleans. Sper să obțin ‎clarificări despre istoria familiei mele.
‎Par obosit azi, dar chiar sunt obosit.
‎- Ai trecut prin multe săptămâna asta. ‎- Da.
‎Ai trăit mult stres emoțional ‎în fiecare zi, așa că…
‎Am ajuns în impas cu cercetările ‎făcute de mătușa Mary și de Clint.
‎N-am primit răspunsuri concrete, ‎dar nici o cronologie exactă a datelor.
‎E foarte frustrant.
‎Mai ales că situația mea e unică.
‎Abilitatea mea e unică. ‎E greu pentru medii.
‎S-ar zice că avem răspunsurile, ‎dar nu le am. Am nevoie de ajutor.
‎Încântat. Eu sunt Tyler.
‎- Îmi pare bine. Sunt entuziasmată! ‎- Îmi pare bine.
‎- Mulțumesc mult. ‎- Bună!
‎Am decis să apelez la Pamela Slaton, ‎anchetator genealog.
‎E expertă în rezultate ADN ‎și în identificare originilor.
‎Doar ea ne mai poate ajuta ‎cu informațiile lipsă.
‎E un teritoriu nou pentru mine. ‎Îți mulțumesc.
‎- Să-ți povestesc de ce suntem aici. ‎- Da.
‎Acum trei ani, mama a făcut un test ADN
‎și a descoperit că a fost luată de copil.
‎Și că părinții ei ‎nu erau de fapt părinții ei.
‎- Mințeau. ‎- N-ați suspectat niciodată nimic?
‎- Niciodată. ‎- Ați făcut testul din întâmplare.
‎V-ați așteptat să vă descoperiți originile ‎și să fie minunat.
‎Dintr-odată, ați avut parte ‎de un șoc incredibil.
‎- Ai fi șocat câte cazuri există. ‎- Sunt sigur.
‎E într-o situație unică.
‎Femeia care credeam că e bunica ‎și care se numește Stella
‎a fost condamnată pentru două crime.
‎A avut legătură cu moartea unor persoane. ‎A stat peste 30 de ani în închisoare.
‎- Pot să te opresc puțin? ‎- Știu.
‎Fiindcă m-ai încărcat cu multe informații.
‎- E mult. ‎- Bunica biologică a dat-o pe mama ta?
‎Da, dar nu știm de ce.
‎Când mătușa ta, sora vitregă a mamei tale,
‎a contactat-o pe mama ta, ‎ce informații avea?
‎Știm că mama s-a născut în New Orleans.
‎Mătușa mea a făcut unele cercetări
‎și a aflat că se întâmpla ceva în spital ‎la momentul nașterii mamei mele.
‎Crezi că Stella a avut o legătură cu asta?
‎- Asta încercăm să stabilim. ‎- Pe lângă?
‎Eu cred că a avut ajutor.
‎Certificatul de naștere al mamei ‎e falsificat. Erau date modificate.
‎În mod normal, certificatul de naștere ‎e întocmit la spital.
‎- Da. ‎- Mama naște,
‎ei culeg informațiile ‎și întocmesc un certificat.
‎Mi-ar plăcea să văd ‎certificatul original al mamei tale,
‎care presupun că e pierdut.
‎Asta e piesa lipsă.
‎Dacă ar apărea certificatul de naștere, ‎iar pe el ar figura numele Stellei,
‎ne-am da seama că bunica mea ‎n-a putut să aibă grijă de mama,
‎că se afla într-o situație disperată, ‎una de care a profitat altă persoană.
‎Mai am o întrebare, ‎dar dintr-un registru complet diferit.
‎- Cine e bunicul biologic? ‎- Bunicul biologic? A fost o aventură.
‎Orice ați obține despre partea paternă ‎ne-ar fi de mare ajutor.
‎- Am permisiunea ta să sap? ‎- Desigur.
‎Da! Absolut.
‎- Da? ‎- Absolut, da.
‎Știu că e o poveste încâlcită, ‎dar am aprecia orice informație nouă.
‎Știu ce înseamnă să vrei răspunsuri, ‎să fii împăcat
‎și să știi pur și simplu de unde provii.
‎Avem un obicei.
‎- Sunt adoptată și știu ce înseamnă. ‎- Da.
‎Ai obiceiul să negi informația.
‎- Să negi ceea ce îți face rău. ‎- Sigur.
‎Putem foarte bine ‎să afișăm un zâmbet nepăsător.
‎- Și să ne prefacem că suntem bine. ‎- Da.
‎Dar ne poate afecta profund.
‎Dar care e următorul pas?
‎Bine. Mai întâi trebuie să aflăm ‎dacă Stella e chiar Stella?
‎Apoi vreau să văd dacă voi reuși ‎să obțin certificatul de naștere original.
‎Apoi o să încerc ‎să sap puțin pe ramura paternă.
‎E incredibil!
‎Nu-ți pot garanta nimic.
‎Nu le garantez clienților că voi reuși,
‎dar îți pot garanta că nu voi renunța.
‎Am pățit ceva ciudat. ‎Eram treaz pe la două dimineața.
‎Am văzut o umbră înaltă ‎care obstrucționa lumina de afară.
‎- S-a întunecat o clipă. ‎- Te-ai trezit?
‎Eram treaz. ‎Apoi mi-am dat seama că sunt la etajul 11.
‎Doamne, mă trec fiori!
‎Ceea ce însemna era în camera mea ‎și trecea pe lângă fereastră.
‎Am început să-i vorbesc: ‎„Bună! Sper că totul e bine.
‎Am nevoie de odihnă.”
‎Apoi s-a făcut frig în cameră.
‎- Nu aer condiționat, ci frig. ‎- Nu se poate!
‎M-au trecut fiorii și i-am spus: ‎„Mă bag sub plapumă, poți să pleci.”
‎- M-am ascuns sub plapumă. ‎- Doamne! Nu cred.
‎M-a speriat și n-aveam chef de așa ceva.
‎Terminasem programul.
‎Ce nebunie!
‎Mă bucur să te cunosc.
‎- Intră. ‎- Mă bucur să fiu aici.
‎- E cea mai frumoasă curte. ‎- Mulțumesc mult.
‎E frig aici. Am nevoie de o pătură.
‎Chiar e frig. Doamne!
‎De asta am adus o geacă.
‎- Neobișnuit în perioada asta. ‎- Da.
‎În sud.
‎Mulțumesc că m-ați primit azi.
‎Abia aștept să văd ce se întâmplă.
‎- Ai ceva pentru mine? ‎- Am.
‎- Îl poți pune pe masă. ‎- Bine.
‎Bine, o să încep să mâzgălesc.
‎Așa.
‎Să vedem unde ajungem.
‎Văd câteva persoane de interes.
‎Bine.
‎Se face referință la un Leo, ‎care poate însemna două lucruri.
‎Fie avem un Leu, fie un Leonard.
‎- Doamne! ‎- Cine e Leonard?
‎- Are sens? ‎- Da! Vorbești serios?
‎Da.
‎E bunicul meu.
‎Îmi transmite: „Nu mă uitați.”
‎- Nu te uităm. ‎- Da. E conectat cu totul.
‎Dar e important, deci…
‎Sunt multe informații. Voi continua.
‎- Bine. A fost drăguț. ‎- Da.
‎Așa îl simt.
‎Unii oameni, când încep să chelească,
‎glumesc cu faptul că și-ar aranja părul.
‎- Fac așa. ‎- Da.
‎Îmi face o glumă în genul: „Sunt pletos!”
‎Dar e chel.
‎- Sau e pe cale de a cheli. ‎- Doamne!
‎Avea o șuviță doar.
‎- „Lucrez cu ce am.” ‎- Da.
‎- E conștient de asta și e amuzant. ‎- Bine.
‎O să iau asta, ‎acum că am stabilit legătura.
‎Să văd dacă simt aici.
‎Bine.
‎Las obiectul.
‎Simt că trebuie să evidențiez ‎un tip mai tânăr.
‎Îmi dau seama că e un bărbat.
‎Îmi dă senzația că e contemporan,
‎așadar din aceeași generație.
‎- Îmi bate inima nebunește. ‎- E în ordine.
‎Îmi tot apare și îmi arată ochelari.
‎Ca niște ochelari de vedere: „Ochelari.”
‎E o chestie amuzantă.
‎Nu-mi pare că vrea să devin serios.
‎Îmi transmite sentimente calde.
‎Astăzi vrea sentimente de fericire, ‎nu de tristețe.
‎Mi se pare genul care, ‎atunci când intră într-o încăpere,
‎e observat de toată lumea.
‎Nu îl puteai ignora,
‎cu toate că nu voia neapărat ‎să fie observat.
‎Avea 1,9 m.
‎- Îl observa toată lumea. ‎- Un tip înalt.
‎Dar prefera să fie doar de decor.
‎- Exact. ‎- Da, simpatic.
‎O să mâzgălesc.
‎Bine.
‎Există o referință aici.
‎Bine.
‎Îmi dă senzația ‎că a trăit o viață frumoasă, dar scurtă.
‎Dar viața i-a fost scurtată
‎și simt că a fost tragic.
‎Bine. Da, vrea să vorbesc ‎despre Ziua Îndrăgostiților.
‎Nu știu de ce, dar pare să fi fost ‎o perioadă grea pentru cineva.
‎E perioada în care a murit.
‎Am înțeles.
‎Pare să fi plecat foarte brusc.
‎Nu simt ‎că starea lui de sănătate s-a deteriorat.
‎- Sigur că nu. ‎- Înțelegi? Îmi simt inima oprindu-se.
‎Doar atât îmi transmite.
‎- Da. ‎- E ceva ciudat aici.
‎A fost o veste incredibilă ‎pentru toată lumea.
‎„Suntem siguri? Putem verifica?”
‎Acela a fost răspunsul meu.
‎„Sunteți siguri? Cum?”
‎Avea 33 de ani.
‎Aduce vorba… Ce ciudat!
‎Încerc să stabilesc ce s-a întâmplat. ‎A murit într-un mod aparte.
‎- Da. ‎- Și nu unul cu care să fiu familiarizat.
‎Speram să obțin niște răspunsuri.
‎- Pot să-ți povestesc? ‎- Da.
‎Știm că lucrase toată ziua.
‎Apoi s-a dus la un bar ‎să-și întâlnească soția.
‎A băut câteva pahare.
‎- Nu era ceva care să-i facă rău. ‎- Sigur.
‎Deloc. Dar era în parcare.
‎A leșinat pur și simplu.
‎Din câte îmi amintesc, ‎ar fi căzut în genunchi.
‎- Apoi a căzut pe spate. ‎- Da.
‎- Și s-a lovit la ceafă. ‎- Da.
‎Ne-au spus că lovitura la ceafă ‎i-a cauzat hemoragie cerebrală.
‎Nu puteam să cred ‎că s-a lovit atât de tare.
‎La asta mă gândesc. ‎Când cazi din genunchi…
‎- Da. ‎- Da.
‎Nu așa simt ‎când vine vorba de plecarea lui.
‎Aici devine interesant. Îmi amintește
‎de cei care au embolii pulmonare, ‎atacuri cerebrale sau atacuri de cord.
‎Dar mi-a dat ‎un sentiment de agitație interioară.
‎- Apoi îi simt inima oprindu-se. ‎- Bine.
‎Sigur s-a întâmplat ceva în interior.
‎I s-a făcut autopsie ‎și știm că avea inimă mărită.
‎- Bine. ‎- Dar niciun semn de infarct.
‎- Nimic de genul ăsta. ‎- Da.
‎- Nu a suferit. ‎- Bine.
‎Îmi apare foarte jovial și fericit.
‎Eu aș spune că a fost o hemoragie ‎cerebrală și o problemă cardiacă.
‎Aceste două lucruri ‎ar putut duce la ceva mai grav,
‎dar inima mi se pare răspunsul corect.
‎- Cel puțin asta simt. ‎- Bine.
‎Avea o inimă frumoasă, ‎dar avea un organ bolnav.
‎Problemele cardiace sunt genetice ‎în familia noastră, deci e logic.
‎Vreau să știu cine a fost ‎și cum se numea?
‎Fratele meu, Brian.
‎Brian era cam ciudat, amuzant.
‎Era foarte înalt.
‎I se spunea „Păstaie”.
‎Nu eram foarte apropiați, ‎fiindcă eram cu cinci ani mai mică.
‎Îl voiam aproape, dar diferența de vârstă ‎nu ne-a permis acea apropiere.
‎Apoi a murit brusc.
‎N-am apucat să mă apropii de el.
‎Mi-am dorit să-i fiu aproape. ‎A fost foarte greu.
‎Bine.
‎Mi-o indică pe mama ta.
‎Da. Are ceva pentru ea.
‎Se referă și la tata.
‎Tata trăiește?
‎- Da. ‎- E printre noi.
‎- Ambii mei părinți sunt încă în viață. ‎- Da.
‎Ia să văd aici. ‎Încerc să-mi dau seama ce e.
‎Nu știu cum să abordez problema.
‎Unii dintre cei de dincolo au ajutat-o
‎pe mama ta să descopere ceva.
‎Încerc să-mi dau seama ‎despre ce e vorba.
‎- Unii care au murit. ‎- Bine.
‎Simt că au ajutat-o
‎pe mama ta să înțeleagă ceva.
‎Știu că e vag, dar insist, ‎deoarece începe să se clarifice.
‎Hai să văd.
‎Sunt atât de mulți aici. Abia le fac față.
‎E mama ta.
‎Mă întreb dacă nu avem o informație ‎importantă în legătură cu copilăria ei.
‎Asta simt.
‎Nu e vorba doar despre copilărie.
‎- Doamne! ‎- Va fi un șoc și pentru mine.
‎Dacă e ceea ce văd eu, ‎eu acum anchetez copilăria mamei.
‎- Serios? ‎- Și e ceva asemănător.
‎Nu vreau să spun că e exact la fel,
‎dar e vorba despre o descoperire, ‎despre o conștientizare.
‎Și simt că oamenii de dincolo ‎au încercat să o ajute.
‎Cei de dincolo au încercat să o ajute?
‎Forțau anumite evenimente ‎pentru ca mama ta să afle adevărul.
‎- Are sens? ‎- Da! E grozav!
‎Dumnezeule!
‎Subtitrarea: Linda Pricăjan