NETFLIXOVA SERIJA
Netko je bio u vrlo teškoj emocionalnoj situaciji
prije smrti, u smislu promjena u obitelji.
-Moram to objasniti. -Ježim se.
Netko proživljava prekid,
bori se za skrbništvo,
zatim umre. To primam.
Tko bi to bio?
Sve je u redu.
-To bi bio moj tata. -Vaš tata. Da.
NAJVEĆI ŠOK U ŽIVOTU
S koliko je godina umro?
-Tridesetak. -Da, 34.
Mislim da je danas važno govoriti o njemu.
I to o važnoj temi.
Tada je imao djevojku, htio ju je ostaviti.
Samo je jedan dan nestao. Tata nikad nije dolazio po nas u školu.
A dan prije smrti došao je po nas.
Rekao nam je da odlazi na neko vrijeme, ali da će se vratiti.
Sutradan je bio mrtav.
Da.
Tatu sam izgubio kao dijete.
Izgubio sam oca, kojega sam trebao.
Još se ne znam brijati.
Takve sitnice. Brijanje.
Vožnja. Sâm sam sebe naučio voziti.
Bilo bi drukčije da sam imao tatu.
Imao bih oca uza se, želio sam imati oca.
Nastavit ću.
Tata…
Imate li kakva pitanja o tati? O njegovoj smrti?
Mogu li pomoći oko ikakvih neriješenih pitanja?
Postoji nešto što sam ga uvijek želio pitati.
Želim to već četiri godine.
-Mami sam se autao. -Lijepo.
-I obitelji. -Da.
Uvijek sam se pitao…
Jer to me prati čitav život, jasno.
Nešto je komentirao kad sam imao šest godina.
Vidio je da nešto radim ili sam nešto rekao.
Ali točno se sjećam što je rekao.
Kako zna da ću odskakati od drugih.
-Ali da ne želi to više vidjeti od mene. -Da.
-I volio bih znati što sada misli o tome. -Naravno.
Naravno.
Crnac sam i gej sam, a odrastao sam u gradiću u Alabami.
Još osjećam sram. Nisam bio dovoljno samopouzdan
da slobodno pokazujem pravoga sebe.
S 23 godine autao sam se obitelji.
Uvijek sam se pitao što on o tome misli. Prihvaća li to.
Ili mu to baš nije prihvatljivo.
Ali kad ne znaš, uvijek se pomalo pitaš.
Dobro.
Samo malo, da se prebacim.
Dobro, vidim.
Sad želi o svojoj smrti, što je malo teška tema.
Zanimljivo je što se njemu čini kao da se to dogodilo u tren oka.
Baš zanimljivo. U tren oka.
Ne znam zašto, ali stalno to spominje. Sad me ima, sad me nema.
Kad nekomu dijagnosticiraju rak, dugo zna da će umrijeti. Nije to.
-Ovo je bilo brzo. Tako to vidim. -Da.
U tren oka. Danas sam živ, sutra mrtav.
Dakle, osjetio sam to kao udarac biča, samo tako to mogu opisati.
Neka sila izvana navali na moje tijelo
i zaustavi se na mome tijelu.
I pošalje vibracije kroz cijelo moje tijelo.
To je jako čudan opis, nadam se da nisam…
-Mislim da shvaćam. -Baš…
Moj je tata poginuo u automobilskoj nesreći.
-Aha. -Uvijek se vezao u autu…
Tako da bi ovo stavio iza.
-Da. -I…
Bio je to izravan sudar i prsima se nabio o ploču.
-Zdrobio si je pluća. -Žao mi je.
Tako je izgubio život.
-Jer se tako vezao. -Ima smisla.
I zdrobio je prsa.
Žao mi je što ste to morali doživjeti.
Ali brzo je umro.
To vam želim reći. Ne spominje bol ni patnju.
Nastavit ću. Nešto mi stalno spominje.
Malo čudno. Da niste odmah mogli tugovati.
-Ne. -Kao da niste mogli.
Morali ste biti snažni za druge.
-I to je važno, čini se. -Da.
-Zahvalan je, to je važno. -Lijepo od njega.
Da. Nastavit ću, mnogo toga želi reći.
Zanimljivo. Niste samo vi u obitelji gej.
-Mislimo na to. -Imaš pravo.
Želi da to istaknem. Zna za više od jedne osobe.
I to prati dojam odobravanja.
Da, sve je pozitivno. Niste jedini.
Želi vas pohvaliti za to kako se nosite sa svime.
Ponosi se time kako živite.
Stalno spominje jedan osjećaj.
Da mu je čast što ste mu sin.
Trebate to znati. Da mu je to doista velika čast.
Nakon seanse, kad se moj otac javio i rekao da se ponosi mnome,
osjećam slobodu da budem kakav jesam.
Gej crnac, sve puno duginih boja. Potpuno bezbrižno!
-Pozdrav! -Hvala! Pozdrav.
Baš mi je drago što sam došla. I opet bih.
Rado bih imao mini Tylera u džepu da ga mogu uvijek izvući.
Da.
-Kako je bilo? -Odlično. Donio sam im mir.
-Da. -Kako su muškarci ovdje zgodni!
Da, bilo je potpuno ludo.
Ludo.
Baš super.
Da, takve stvari čovjeku donesu sreću i mir.
-Da. -Kada ih čuje.
KALIFORNIJA
-Jutros sam vidio patke. -Je li?
Dobro, rekoh.
-Čudno. -Patkice.
Kako si?
Držim se. Imao sam tešku noć. Panični napadaj.
Intuicija mi je radila.
-Reci mi. -Nekomu je oduzet život.
To je jedinstven osjećaj, oduzimanje.
Koliko je napadaj panike trajao?
Tri sata.
Bio je zbilja jak.
Kada dobijem panični napadaj, kao da ne mogu disati.
Osjećam anksioznost. Kao da svijet nestaje oko mene.
To obično znači da ću se pozabaviti teškim gubitkom.
-Dobro, šarat ću. -Može, daj. A ja ću šutjeti.
To se rijetko događa.
-Rijetko? -Da.
Bezobraznik.
Šalim se.
Šaraj ti, ja neću govoriti.
Kakva sitna kućica!
-Ne mogu sada. -Oprosti.
-Koncentriram se. -Dobro.
-Neću više govoriti. Pardon. -Dobro!
Ova ulica ide ravno. Ali mi… Aha, i oni moraju stati. Dobro.
Kako ste danas?
Seansa je za meni blisku osobu.
-Odlično. -Obožavateljica je.
I moram reći da osoba s kojom ćeš imati seansu
nema pojma da si došao.
-Ajme. -To je iznenađenje.
-Uzbudljivo. -Veliko iznenađenje. Zbilja je fan.
Bit će sjajno.
Pozdrav!
Predivno!
Iznenađenje!
-Može zagrljaj? -Smijemo?
Naravno.
Ja sam Tyler.
Znam.
Samo zbog tebe sam dobro.
Draga moja! Ajme.
Justine i ja upoznali smo se na skupu. Glazbenom skupu.
Vidio sam je i zaprepastio se.
Nikad nisam nešto takvo osjetio.
Kao da je oduvijek poznajem.
Odmah sam znao da ćemo do kraja života biti povezani.
Malo smo razgovarali o budućnosti. Gledao sam prstenje.
Malo sam ispipavao što misli.
Nakon što se dogodilo sve što se dogodilo,
zaključio sam da sada to ne mogu.
I odlučio sam to staviti sa strane.
Nisam znao kamo idem.
Mislio sam da me zvao za sebe. Ali zvao me za vas.
-Oprosti. -U redu je.
Veliko iznenađenje.
Sve je u redu. Udobno ćemo se smjestiti pa ćemo sve riješiti.
Ponio sam neke predmete. Za tvoju seansu.
Baš se radujem.
-Hvala! -Naravno.
Da.
-Hvala. -Ništa.
-Vidimo se, zdravo! -Vidimo se.
-Drago mi je. -I meni.
Ovako ćemo. Ja ću malo šarati.
-Vidim da imate predmete. -Da.
-Dobro će mi doći. -Dobro.
Uzet ću ih u ruku pa ćemo vidjeti što ću primiti.
-Dobro. -Pa ćemo vidjeti dalje.
-Dobro. Sada možete izvaditi predmete. -Može.
Da steknem dojam. Hvala.
Dobro.
Tko je to?
Sinoć sam primao dojmove o mlađoj osobi koja je preminula.
Prerano. Želim istaknuti mlađega muškarca.
-Ima li to smisla? -Da.
U redu.
Kad je umro, imao se čemu veseliti u budućnosti.
Čekalo ga je svašta lijepo. Možda čak u idućih nekoliko tjedana, mjeseci.
Poručuje vam kako smatra da je umro u lijepom životnom razdoblju.
Ovako to vidim.
Taj je čovjek pun života.
Stalno primam taj osjećaj.
Imam širok osmijeh dok mislim na njega.
Pokazuje mi… Čudno.
Glupira se. Pokušava me nasmijavati.
-Smiješno. -Da pokušam shvatiti.
Ponaša se…
Baš smiješno!
Je li izvodio neki ples?
-Ili… -Da.
Mogu to opisati samo kao…
Teško je to izraziti, ali želi da izvedem
ovakav pokret.
Ja grozno plešem, ne mogu ja to.
Ali on je smiješan dok to čini.
-Znate nešto o tome? -Da.
-Baš je smiješan.
Dobro, da se uskladimo.
Vidim puštanje golubica u zrak. Čudno.
Ovdje smo to radili.
Ma da. Dobro. Vidim golubice kako lete.
-I to prati veliko uzbuđenje. -Da.
Dobro. Pokazuje mi…
Najbolja mama. Preslatko.
Znate ono što djeca izrađuju u osnovnoj školi?
Pokazuje mi „Najbolju mamu”.
Baš smiješno.
Milo moje.
To je bio vaš sin?
Kako se zvao? Koliko je bio star?
Rado ću vam reći. Zvao se Damani Elijah Chadly.
Imao je 17 godina.
Moj sin jedinac.
Po današnjim standardima bila sam mlada mama.
Bila sam na drugoj godini fakulteta.
Sve svaljuje na vas, kaže da ste vi morali sve raditi.
A to je baš zanimljivo.
-Tate nije bilo? -Samohrana mama.
Aha, dobro.
Ja i taj dječačić zajedno smo radili sve, išli smo svuda.
S toliko ljubavi i radosti.
Pjevali smo, plesali, smijali se. Uvijek smo se smijali.
Živio je kratko, ali svašta smo proživjeli.
Spominje trojicu.
Pokušavam shvatiti. U vezi s trenucima prije smrti.
Gledam je li on bio jedan od njih.
-Znate li? -Smijem reći? On je jedan od trojice.
U redu.
Govori o odluci koju je netko u zadnji čas donio.
I zbog te odluke iz nekog razloga osjeća veliku krivnju.
On je te večeri odlučio otići.
A nije trebao. Ujutro je imao školu.
Žao mi je.
Zna da to nije trebao učiniti.
Da. Sve je to tako tragično.
Baš čudno.
Klik. Stalno čujem nekakvo klikanje.
Stalno to primam.
Klik-klik.
Klik. Pokušavam shvatiti to klikanje.
Ističe pojas u autu i da je pokušavao izaći iz auta.
Ali pokušavam shvatiti o čemu se radi.
Jer…
Vezao se.
I onda je pokušao odvezati pojas, ali nešto se dogodilo.
Baš čudno.
Ne želim ići u detalje.
Ali je li bio u vozilu kad je…
-Stradao? -Na suvozačkome mjestu.
Možda želi reći da je htio pobjeći.
Da, kao da je pokušavao
postići da pojas klikne.
I onda se nešto dogodilo.
To ističe. Da je sve bilo iznenada.
I pokazuje mi da nije boljelo.
Ne osjećam nikakvu bol.
Ako nije prebolno,
znate li mi reći što je dovelo do smrti?
-Teško mi je o tome govoriti. -Vjerujem.
Moj je sin bio u četvrtom razredu srednje.
Bio je glazbenik, davao je sve od sebe.
Bio je s prijateljem.
Kao svi tinejdžeri,
izašao je jedne večeri kad nije trebao.
I nije se vratio kući.
Ubijen je.
U autu.
A trebao se vratiti kući.
Policija misli da su se njih dvojica išla naći s još nekim.
I među njima je došlo do interakcije
zbog koje je ta osoba
ustrijelila moga sina i prijatelja.
Da ga bar mogu zagrliti. Volio se grliti.
Želiš samo da su djeca sigurna.
Najgore je kada to ne uspiješ postići.
Da, razumljivo.
Da. Hvala vam što ste tako otvoreni.
Ne mogu ni zamisliti.
Pokušava vas zagrliti. Baš je drag. Predivno.
-Vidite kako me želi zagrliti? -Pokazuje mi.
Grli vas odostraga.
Želi vas odostraga zagrliti. Baš je drag.
Baš je drag.
Volim te.
Drago mi je što se ovo danas dogodilo.
I meni.
Čudno je to. Često svašta primam puno prije nego što se pojavim.
Probudio sam se i vidio patkice.
-Ima li to kakvoga smisla? -Da!
Baš čudno. Probudio sam se, patkice!
Nevjerojatno.
Kad je imao malo više od godinu dana,
živjeli smo ovdje na obali.
Dvije patke stalno su plivale u našem stambenom kompleksu.
Gledali smo ih. Zato je klupa ovdje.
Njemu je posvećena?
-Niste to znali? -Ne.
-Nisam bio siguran. -Jest.
Predivno!
I ovo me iznenađuje.
Nekakva situacija s drvetom.
I on želi da se drvo posadi.
-Morate posaditi drvo. -Dobro.
Želi da obavite sve to.
Razgovarali ste o nečem takvom?
Ovdje sade i drveće ljudima u čast.
Nisam htjela i drvo uz klupu da ne budem sebična.
-Morate posaditi drvo. -Ajme meni.
Sve te sitnice nas podsjećaju.
A to je važno.
Nevjerojatni ste.
Čast mi je.
Drago mi je što se javio.
Osjećao sam ga jutros i sinoć, iskreno.
Preplavio me užas zbog strahote tih događaja.
Ali istodobno sam osjećao vašu snagu.
-I doista… -Baš vam hvala.
Nadam se da vas je ovo danas podsjetilo na to da će on uvijek biti uz vas.
-Dobro. -Hvala vam.
-Baš vam hvala. -Sad ću vas zagrliti!
Prepuna sam emocija.
Misliš da nikad više nećeš razgovarati sa svojim djetetom.
A razgovarajući s Tylerom kao da sam razgovarala sa sinom.
Kao da je s nama. Ne znam to drukčije opisati.
Osjećaš manje težine u sebi.
Malo se više želiš smješkati.
Komuniciranje sa sinom preko Tylera
sve mi je olakšalo.
Tako sam zahvalna! Ne mogu vjerovati.
Volim te.
Tako sam ti zahvalna!
Srce mi preskače.
Znam. Meni cijeli dan preskače.
Tyleru je plesao svoj ples.
-Ono s rukama? -Tyler ga je oponašao.
-Kako super! -Rekao je da ne zna plesati.
Rekla sam kako je to činio da nasmije sve oko sebe.
Trebao si vidjeti Tylerov osmijeh. Kao da sam se smijala s Damanijem.
Imao je taj široki osmijeh. Rekao je da ga je osjećao.
Samo to sam željela. Ne znam kako si to postigao.
Tješi me što Tyler vidi da je sretan.
-Da. -Čini se da je sretan.
Nisam htio da se naša veza temelji na tragediji.
Želim da se temelji na iscjeljenju i spokoju.
Želim da zajedno gradimo život.
U kojem ćemo uvijek biti jedno uz drugo.
Uvijek ću biti uz tebe.
Zaboga!
Otkad sam te upoznao
znam da si žena za mene.
Bez ikakve sumnje.
Svaki dan kad se probudim, samo želim biti s tobom.
Hoćeš li se udati za mene, Justine?
Da.
Ajme meni!
Ajme meni, Tome!
Ne mogu vjerovati!
Tako te volim!
Kakav dan!
Predivno.
Ne znam mogu li ljudi vjerovati da cijeli dan ne izađeš iz kreveta.
Dosadan sam kad ne radim.
Da, ali seanse te iscrpe.
To je točno. Mnogo vremena provedem nepomično, ispod pokrivača.
Da.
Spremala sam tvoju sobu dok si se tuširao.
Razgovarao si.
Razgovarao?
Dok si se tuširao, sa sobom si razgovarao.
-Nisam sa sobom. -Ne?
-Onda se opustim. -Da.
-Moram malo isprazniti glavu. -Znam.
Moram se ubaciti u određeno stanje svijesti
da bih dobro radio svoj posao.
Da bih to postigao, moram se odvojiti od svega ostalog
i spojiti s tim, što god to bilo.
Čini se kako ne želi da to znam, ali to je druga priča.
Što god to bilo, izabrali su pravu osobu za tu sposobnost.
Pa, zahvalan sam što imam tu sposobnost.
Ali ne bih to mogao sam.
I to znam.
Ali to je pomalo slično iskakanju iz aviona
uz nadu da će se padobran otvoriti.
-Zato što uvijek… -Zaboga!
Oni su oduvijek moj padobran, da se tako izrazim. Oni.
Ružan osjećaj.
Možeš to smjestiti u razne okvire. Meni je uzbudljivo, zabavno.
-Ali sve ima svoju cijenu. -Znam.
No to je dio toga posla.
Znam. Znam da to skupo plaćaš i žao mi je.
Sada ti to vidim na lišcu.
Dobro sam, doista.
-Dobro. -Doista sam dobro.
Nije mi to ništa novo.
Ne radim to prvi put.
UJUTRO SU PRODUCENTI TYLERU PRENIJELI PORUKU OD TOMA I JUSTINE
-Ovo su Tom i Justine. -Gdje su mi naočale? Da vidim.
Nisam ih upoznala.
-Njega sam samo pozdravila. -Pogledajmo.
Zdravo, Tylere!
Zdravo!
Još sam pod dojmom.
Ne mogu vjerovati da sam te upoznala i da smo imali seansu.
-Zahvalna sam. Imam uzbudljivu vijest. -Veliku!
Ovo se dogodilo poslije seanse.
Ajme.
-Zbog tebe. Zahvalni smo. -Hvala ti.
I veliki zagrljaj tvojoj mami. Htjeli smo vas oboje zagrliti.
-Od srca ti hvala. Zdravo! -Divno. Šteta što je nisam upoznala.
Tako lijepo.
-Ma zbilja prekrasno. -Rasplakat ću se kao Kim K.
To je tako lijepo!
-Baš volim New Orleans. -I ja.
-Za mene sada ima novo značenje. -Da.
U New Orleansu sam.
Nadam se da ću doznati bar nešto o obiteljskoj povijesti.
Mislim da izgledam umorno. Umoran sam.
-Svašta si doživio ovaj tjedan. -Da.
Svaki si dan pod emocionalnim stresom.
Zapeo sam s istraživanjem koje su počeli teta Mary i Clint.
Nemamo čvrste spoznaje, samo smo utvrdili vremenske odrednice.
To me tako frustrira.
Pogotovo zbog jedinstvenosti moje situacije, moje sposobnosti.
Medijima je teško. Trebali bismo sve znati. Ali ja ne znam, trebam pomoć.
Drago mi je. Tyler.
-Drago mi je, veselim se. -Drago mi je.
-Hvala vam. -Pozdrav.
Obratio sam se Pameli Slaton, rodoslovnoj istraživačici.
Stručnjakinja je za analizu DNK i istraživanje obitelji.
Ona nam sigurno može dati odgovore koji nedostaju.
Meni je to nepoznato područje, hvala na pomoći.
Objasnit ću vam zašto smo došli.
Mama se prije tri godine testirala preko 23andMe.
I otkrila je da je kao malo dijete posvojena.
Da njezini roditelji nisu njezini roditelji.
-Lagali su. -DNK. Nikad niste posumnjali?
-Nikad nismo sumnjali. -Dobro. Dakle, testirali ste se.
Htjeli ste istražiti podrijetlo. Zanimalo vas je to.
I onda ste se šokirali kao nikad u životu.
-Ne biste vjerovali koliko je to često. -Vjerujem.
Situacija je jedinstvena. Žena koju sam smatrao bakom,
zvala se Stella,
osuđena je za dva ubojstva.
Imala je prste u smrti većeg broja ljudi.
U zatvoru je bila 30-ak godina.
-Usporite malo. -Znam.
Svašta ste mi sada rekli.
-Puno je toga. -Dobro. Biološka baka.
Dala je vašu mamu Stelli?
Jest, ali ne znamo zašto.
Kad se vaša teta, mamina polusestra,
javila vašoj mami, kako je iznijela događaje?
Znamo da se mama rodila u New Orleansu.
Teta je ponešto uspjela istražiti.
Svašta se događalo u jednoj bolnici.
U doba mamina rođenja.
Mislite da je Stella imala veze s tim?
-Dodatno? -To želimo ustanoviti.
Siguran sam da je imala pomoć.
Mamin je rodni list krivotvoren.
Svašta je izmijenjeno.
Rodni list obično ispune u bolnici.
Dođu kada žena rodi.
Zapišu podatke i napišu dokument.
Voljela bih vidjeti originalni dokument.
A vjerojatno ga nema.
To je podatak koji nedostaje.
Ako dođemo do originalnog lista,
i ako je već na njemu Stellino ime,
to će nam potvrditi da se moja baka nije mogla brinuti za moju mamu.
Da je bila očajna
i netko je taj očaj iskoristio.
Imam još jedno pitanje. Mijenjam smjer.
-Tko je biološki djed? -Biološki djed?
Pa, bila je to kratka avantura.
Pomogle bi nam bilo kakve informacije o očevoj obitelji.
-Imam dopuštenje za istragu? -Naravno.
-Svakako. -Da?
Puno je toga i sve je zamršeno.
Bit ćemo zahvalni na bilo kakvim informacijama.
Znam kako je kad čovjek želi sve doznati i razumjeti.
Želi doznati odakle potječe.
Ljudi imaju naviku…
I ja sam posvojena, razumijem.
Potiskujemo informacije.
-Ono što nas boli. -Tako je.
Možemo se praviti hrabri, prema van.
-Praviti se da je sve u redu. -Da.
Ali to duboko utječe na ljude.
Sada želim pitati što je idući korak.
Doznajmo najprije je li Stella doista Stella.
Onda želim pokušati doći do originalnog rodnog lista.
Zatim ću se pozabaviti očevom stranom obitelji.
Super. Odlično.
Jamstva nema. Klijentima nikad ne jamčim uspjeh.
Ali mogu jamčiti da neću odustati.
Prečudno. Probudio sam se oko dva.
Neka visoka sjena zaklonila je svjetlo koje je dolazilo izvana.
-Nastao je mrak. -Bio si budan?
Potpuno budan. Onda sam shvatio da sam na 11. katu.
Sva sam se naježila.
Znači, to nešto bilo je u sobi. I hodalo je kraj prozora.
Obratio sam se tomu. „Pozdrav, kako je? Dobro, nadam se.
Moram spavati.”
Onda je u sobi primjetno zahladnjelo.
-Bilo je ledeno. -Ma daj.
Smrzao sam se. Rekao sam da ću se sakriti pod pokrivač i neka ode.
-I sakrio sam se. -Zaboga. Ma daj.
Prestrašio sam se. Nisam to htio prihvatiti.
Ne radim sada.
To je zbilja jezivo.
Baš mi je drago!
-Uđite. -Baš mi je drago.
Krasno uređen vrt.
Baš vam hvala.
Prohladno je, trebam deku.
Da, prohladno je.
Zato sam ponio jaknu.
Neobično za ovo doba godine.
Na Jugu.
Hvala što ste me zvali.
Baš me zanima što ćemo doznati.
-Imate li kakav predmet? -Imam.
-Stavite ga na stol. -Dobro.
Dobro, malo ću šarati.
Dobro, imamo to.
Vidjet ćemo što će biti.
Nekoliko mi je ljudi zanimljivo.
Dobro.
Vidim L. To obično znači ili da je netko lav po horoskopu
ili da imamo Leonarda.
-Ajme meni! -Tko je Leonard?
-Ima li to smisla? -Ima. Vi se šalite?
Moj djed.
Dobro. Poručuje da ga ne zaboravite.
-Nećemo te zaboraviti. -Povezan je s vama.
Ali važan je.
Ajme, ima toga. Dobro, nastavit ću.
-Dobro. Bio je drag čovjek. -Da.
Tako se čini.
Znate kako neki ljudi jako oćelave?
Ali i dalje se šale, glume da češljaju kosu.
-Rade te pokrete. -Da.
Šali se svojim bujnim kovrčama.
-Ali ćelav je. Ili jako proćelav. -Ajme meni.
Češljao je kosu preko ćele.
Dakle, iskorištavao je ono što ima.
-Svjestan je toga, to je smiješno. -Dobro.
Sada ću ovo primiti, kad znam da sam se povezao.
Pa da vidimo primam li što.
Dobro.
Odložit ću predmet.
Moram istaknuti mlađu osobu. To bi bio muškarac.
Odaje dojam vršnjaka.
To bi značilo da je iz vaše generacije.
-Srce mi lupa kao ludo. -Sve je u redu.
Pojavljuje se i pokazuje mi naočale.
Naočale koje ljudi nose.
Naočale.
To mi je nekako smiješno.
Ne želi da preozbiljno komuniciramo.
Šalje mi dojam bezbrižnosti.
Želi da to danas bude istaknuto.
Ne tuga zbog njegove smrti.
Mislim da je bio čovjek
koji bi odmah ostavio dojam kad bi se negdje pojavio.
Nije ga bilo moguće ignorirati. Iako nije nužno htio biti uočen.
Bio je jako visok.
-Visok. -Tako da je bio uočljiv.
A on se htio sakriti.
-Baš tako. -Zgodno.
Šarat ću malo.
Dobro.
Nešto sada spominje.
Dobro.
Evo kakav dojam imam.
Da je živio lijepo dok je njegov život trajao.
Ali život se rano prekinuo.
Zato je to vrlo tragično.
Dobro. Želi da govorim o Valentinovom.
Ne znam zašto to spominje, ali to je nekomu bio težak dan.
Tada je umro.
U redu. Da.
Dojam je da je smrt bila veoma iznenadna.
Ne vidim vrijeme za propadanje.
-Apsolutno. -Doslovno kao da je stalo srce.
I govori mi samo to.
-Da. -Nešto je tu čudno.
Kao da su se svi začudili kad su čuli.
„Sigurno? Jeste li sigurni?”
-To. -Tako sam reagirala.
Sigurno? Molim?
Imao je 33 godine.
Spominje… Jako čudno.
Pokušavam doznati kako je umro. Na vrlo specifičan način.
Koji meni nije previše poznat.
Nadala sam se dobiti odgovore.
-Mogu li govoriti o tome? -Da.
Evo što mi znamo. Bio je radio cijeli dan.
Onda je otišao u bar naći se sa ženom.
Popio je koje piće.
-Ne toliko da mu pozlije. -Naravno.
Ali došao je na parkiralište.
I samo pao u nesvijest.
Koliko se sjećam, pao je na koljena.
-I onda unatrag. -Aha.
-Udario je glavom u pod. -Aha.
Kažu da je umro od udarca u glavu jer je imao krvarenje u mozgu.
Čudila sam se. Nije mogao tako jako udariti.
Baš to mislim. Ako si na koljenima…
Ne dobivam informacije o razlogu za padanje u nesvijest.
To me podsjeća na ljude koji imaju plućnu emboliju, moždani udar
ili srčani udar.
On mi opisuje nagli udar iznutra.
-I onda je srce stalo. -Dobro.
Nešto se u tijelu događalo.
Dobro. Obavili su obdukciju.
Znamo da je imao povećano srce.
-Dobro. -Ali nisu našli infarkt ni išta slično.
-Nije patio, to je sigurno. -Dobro.
Bezbrižan je, sretan, veseo.
Ali ja bih rekao
da su se možda spojili krvarenje u mozak i srce.
Zajedno su mogli uzrokovati smrt.
Ali svakako bih rekao da je srce.
-Po tome što primam. -Dobro.
Duhom je imao divno srce, no organ je bio oštećen.
Srce je obiteljski problem.
-Ima smisla. -U redu.
Tko vam je on bio i kako se zvao?
Moj brat Brian.
Brian je bio malo šašav, duhovit.
Veoma visok.
Zvali smo ga Dugi.
Nismo bili jako bliski jer sam ja pet godina mlađa.
Htjela sam da budemo bliski, ali razlika je bila prevelika.
Za ono što sam htjela.
Onda je odjednom umro.
Nismo se zapravo potpuno zbližili.
A htjela sam to. Bilo mi je teško.
U redu.
Jako ističe vašu mamu.
Da. Ima poruku za nju.
A spominje i tatu.
Je li tata živ?
-Jest. -Još je živ.
-Oba roditelja su živa. -Aha.
Da vidim ovo. Pokušavam shvatiti.
Smišljam kako da to iznesem.
Neki ljudi na drugome svijetu
pomogli su vašoj majci da nešto shvati.
Pokušavam dokučiti što.
-Neki ljudi na drugome svijetu… -Dobro.
Misle da su vašu majku doveli do toga
da shvati neke stvari.
Općenito je, znam, ali moram nastaviti, postaje sve konkretnije.
Da vidim.
Toliko se ljudi javlja! Jedva se snalazim.
Vaša mama.
Pitam se postoji li neka važna priča u vezi s njezinim odrastanjem.
Tako to vidim.
I to ne samo s odrastanjem, začudo.
-Ajme. -Ja sad neću moći vjerovati.
Ako je to točno. Istražujemo život moje majke.
-Da? -I nešto je pomalo slično.
Neću reći da je isto, ali slično je.
Neko otkriće, spoznaja, zaključak.
Ljudi s drugoga svijeta pokušali su to omogućiti.
Oni su to pokušali omogućiti?
Da, gurali su te događaje da to omoguće vašoj majci.
-Ima li to smisla? -Ima! Ovo je super!
Ajme meni.
Prijevod titlova: Vida Živković