NETFLIX-SARJA
Joku kävi rankkoja tunteita läpi ennen kuolemaansa.
Se liittyi muutoksiin perheessä.
Selitän vähän, koska… -Tuli kylmät väreet.
Jos joku käy läpi eroa tai huoltajuuskiistaa.
Sitten henkilö kuoleekin. Sellaisen kuvan saan.
Kenelle viesti on?
Ei hätää.
Se on isäni. -Isäsi.
SEITSEMÄS LUKU ELÄMÄN SUURIN JÄRKYTYS
Minkä ikäisenä hän kuoli?
Hän oli kolmekymppinen. -Niin, 34.
Tuntuu, että hänestä pitää puhua.
Viesti on merkittävä.
Hän valmistautui jättämään silloisen tyttöystävänsä.
Hän kuoli äkillisesti.
Isämme ei koskaan hakenut meitä koulusta.
Niin. -Paitsi päivää ennen kuolemaansa.
Hän kertoi lähtevänsä pois hetkeksi, mutta tulisi takaisin.
Seuraavana päivänä hän kuoli. -Niin.
Menetin isäni nuorena.
Tunsin menettäneeni tarvitsemani miehen mallin.
En vieläkään osaa ajaa partaani.
Sellaisia pieniä asioita. Parranajo ja autolla ajaminen.
Opettelin itsekseni ajamaan.
Isän kanssa olisi ollut erilaista.
Minulla olisi ollut kaipaamani isähahmo.
Kas niin, minä jatkan.
Isä…
Onko teillä kysymyksiä isästä tai hänen kuolemastaan?
Voinko auttaa keskeneräisissä asioissa?
Minulla on yksi tärkeä kysymys.
Siitä on nyt nelisen vuotta,
kun tulin kaapista äidilleni. -Hienoa.
Ja perheelleni.
Minua on aina mietityttänyt,
olenhan puinut asiaa koko elämäni.
Muistan hänen kommenttinsa, kun olin kuusivuotias.
En tiedä, saiko isä minut kiinni rysän päältä vai sanoinko jotain.
Mutta muistan hänen sanoneen,
että hän tietää, että elän isona omanlaistani elämää.
Mutta hän ei halua nähdä sitä toiste. -Niin.
Minua kiinnostaa, mitä hän ajattelee asiasta nyt.
Toki.
Olen musta homo Alabaman pikkupitäjästä.
Kannan yhä häpeää.
En ollut kovin itsevarma kertomaan, kuka oikeasti olen.
Kun olin 23-vuotias, tulin ulos perheelleni.
Mietin aina, mitä isä tuumasi siitä. Oliko se hänestä ok.
Aihe oli hänestä vaivaannuttava.
Mutta kysymys kolkuttaa takaraivossani lakkaamatta.
Hyvä on.
Pikku hetki. Hän vaihtaa vaihteita.
Selvä homma.
Hän johdattaa minut kohti kuolemaansa, mikä on rankkaa.
Mielenkiintoista kyllä se kävi hänestä silmänräpäyksessä.
Jännä juttu. Silmänräpäys.
En tiedä, miksi. Mutta hän hokee, että lähti hetkessä.
Jos ihmisellä vaikkapa todetaan syöpä, prosessi on pitkä.
Tämä kävi nopeasti. -Niin.
Se tuntuu silmänräpäykseltä. Olen täällä, sitten poissa.
Tämä välittyi niin, että tunsin eräänlaisen piiskaniskun.
Ulkoinen voima iski kehooni, ja pysähtyi siihen.
Se lähettää värinöitä läpi koko kehon.
Outo asia kuvailla. Toivottavasti en…
Taidan tajuta. -Se on…
Isäni kuoli auto-onnettomuudessa.
Selvä. -Hän piti aina turvavyötä selän takana.
Niin.
Hän törmäsi päistikkaa ja iskeytyi rinta edellä kojelautaan.
Keuhkot menivät lyttyyn. -Olen pahoillani.
Hän kuoli, koska turvavyö oli väärin. -Ymmärrän.
Hänen rintansa murskaantui.
Olen pahoillani kokemastanne.
Se kävi hyvin äkkiä.
Tietäkää, ettei hän tuntenut tuskaa tai kärsimystä.
Se, mikä on jännää… Hän näyttää kaikenlaista, joten jatkan.
Saan kuvan, ettet saanut surra heti.
En. -Et vain voinut.
Sinun oli oltava vahva muiden vuoksi.
Se oli iso juttu. -Kyllä.
Hän kunnioittaa sitä. Mikä on tärkeää. -Suloista.
Niin. Jatkan, sillä hänellä on paljon asiaa.
Kiinnostavaa kyllä et ole sukunne ainoa homo.
Pidetään se mielessä. -Totta.
Hän korostaa sitä. Hän tietää useita.
Hän tuntuu näyttävän yläpeukkua.
Saan myönteisen kuvan, koska et ole yksin.
Hän kehuu sitä, miten hoidit asiat.
Hän on ylpeä tavastasi suunnistaa elämässä.
Hän tunnustaa tunteen, että oli kunnia saada sinut pojakseen.
Tiedä, että se oli hänelle kunnia.
Todella kauniilla tavalla. Joten…
Isäni tuli esiin istunnossa ja kertoi olevansa ylpeä minusta.
Nyt voin olla aidosti oma itseni.
Mustia homosateenkaaria ympäriinsä.
Vailla huolen häivää.
Okei. Heippa. -Kiitos.
Olen iloinen, että tulin. Tekisin saman uudestaan.
Saisinpa mini-Tylerin taskuuni vastaisuuden varalle.
Niinpä.
Miten meni?
Se oli hienoa. Todella parantavaa…
Täällä on niin söpöjä miehiä.
Se oli ihan kahjoa.
Kahjoa. -Mahtavaa.
TYLERIN ASSISTENTTI
Tuollainen on niin parantavaa kuulla.
Näin aamulla ankkoja. -Oikeasti?
Ajattelin, että selvä.
Hassua. -Pikku ankkoja.
Miten voit?
TYLERIN ÄITI
Sain illalla paniikkikohtauksen.
Tunteet olivat intuitiivisia.
Jonkun elämä riistettiin. -Kerro.
Se on aivan omanlaisensa tunne.
Kauanko paniikkikohtaus kesti?
Kolmisen tuntia. Se iski vahvana.
Vau.
Paniikkikohtauksessa tuntuu, etten saa henkeä.
Minua ahdistaa. Kuin maailma sortuisi ympärilläni.
Se viittaa yleensä suureen menetykseen, johon tulen syventymään.
Okei, alan piirtää. -Piirrä vain. Olen hiljaa.
Se olisikin harvinaista.
Sanoitko harvinaista? -Jep.
Näsäviisas.
Kunhan vitsailen.
Ala piirtää, olen puhumatta.
Katso, miten söpö talo.
En voi nyt katsoa. -Sori.
Minä keskityn. -Selvä.
Lupasin olla puhumatta. Sori. -Joo.
Tämä menee suoraan. Mutta me… Hekin pysähtyvät. Selvä.
Mitä kuuluu?
Tulet lukemaan eräälle läheiselleni.
Hienoa. -Hän on iso fani.
Kerron vielä, ettei hän aavista, että olet tulossa.
Jestas sentään. -Se on yllätys.
Melkoinen yllätys. Jännää. -Hän on iso fani.
Siitä tulee hienoa. -Heippa!
Ihana!
Yllätys.
Saanko halata? -Sopiiko?
Totta kai.
Olen Tyler.
Tiedän.
Olet ainoa syy, miksi sinnittelen. -Voi kultapieni. Herranjestas.
Tapasin Justinen musiikkikonferenssissa.
Näin hänet, ja -
haukoin henkeäni. Tunne oli ainutlaatuinen.
Ihan kuin olisimme tunteneet aina.
Tiesin saman tien, että yhteytemme kestäisi koko loppuelämämme.
Puhuimme hieman tulevaisuudesta, katselin sormuksiakin.
Yritin kalastella fiiliksiä.
Mutta kaiken tapahtuneen jälkeen -
pistin asian jäähylle.
Sysäsin sen tavallaan sivuun.
En tiennyt, minne olin menossa.
Ajattelin lukevani hänelle, mutta luenkin sinulle.
Anteeksi. -Eikä mitään.
Tämä on melkoinen yllätys.
Sanopa muuta. Ei hätää.
Asetutaan mukavasti ja aloitetaan.
Toin sinulle pari juttua luentaa varten.
Olen innoissani. Ilman muuta. -Kiitos kaikesta.
Kiitos. -Nähdään kohta.
Palataan.
Mukava tavata. -Samoin.
Aloitan ensin piirtämällä.
Sinulla on esineitä. -Niin.
Niistä on hyötyä.
Pitelen niitä ja katsotaan, mitä tulee.
Selvä. -Edetään siitä. Sopiiko?
Voit ottaa ne tässä vaiheessa esiin.
Saan vähän tuntumaa. Kiitos.
Kas niin.
Kukakohan hän on.
Viime yönä tunsin nuoremman vainajan läsnäolon.
Hän kuoli ennenaikaisesti. Nuori mies tuntuu tärkeältä.
Käykö se järkeen? -Käy.
Selvä.
Kun hän kuoli, hänellä oli paljon odotettavaa.
Kaikenlaista jännää oli tulossa, ehkäpä aivan lähiaikoina.
Hän haluaa kertoa, että kuoli elämänsä kohokohdassa.
Saan vaikutelman…
Hän tuntuu olevan täynnä elämää.
Minusta tuntuu, että hymyni kirkastuu häntä ajatellessani.
Hän näyttää minulle… Outoa.
Hän hölmöilee. Katsotaanpa. Hän yrittää naurattaa.
Hauskaa. -Yritän saada tästä tolkkua.
Hän tekee…
Miten höpsöä!
Hänellä taisi olla oma tanssi. -Kyllä.
Voin kuvailla sitä vain…
Sitä on vaikea välittää, mutta tekee mieli hytkyä.
Tanssinlahjani eivät riitä siihen.
Mutta hän vaikuttaa hilpeältä.
Tiedätkö siitä? -Tiedän.
Hän on hulvaton.
Okei, synkataan se.
Näen vapautettavia kyyhkyjä, mikä on kummallista.
Teimme niin täällä. -Eikä!
Näen kyyhkyjen lentävän pois.
Aistin paljon innostusta. -Kyllä.
Selvä. Hän näyttää…
"Maailman paras äiti." Onpa suloista.
Tiedätkö lasten askartelut alaluokilla?
Hän näyttää "maailman paras äiti". Onpa hauskaa.
Herttaista.
Oliko hän poikasi?
Minkä niminen? Kuinka vanha…
Kerron mielelläni. Hänen nimensä on Damani Elijah Chadly.
Hän oli 17.
Hän on ainoa poikani.
Olin nykypäivän mittareilla suhteellisen nuori äiti.
Opiskelin collegessa vasta toista vuotta.
Hän sysää kaiken harteillesi. Hänestä sinä teit kaiken.
Eikö isä ollut läsnä? -Olen yksinhuoltaja.
Ymmärrän.
Teimme pikkupoikani kanssa kaiken yhdessä.
Menimme kaikkialle täynnä intoa ja iloa.
Lauloimme, tanssimme, nauroimme.
Kikatimme aina.
Aikamme oli lyhyt, mutta koimme paljon yhdessä.
Hän viittaa kolmikkoon.
Yritän tajuta tämän. Se liittyy aikaan juuri ennen kuolemaa.
Mietin, oliko hän yksi kolmikosta.
Voinko vastata?
Toki. -Hän on yksi kolmesta.
Selvä.
Saan kuvan viimehetken päätöksestä.
Päätökseen liittyy jostain syystä paljon syyllisyyttä.
Oli hänen päätöksensä lähteä illansuussa.
Vaikkei olisi pitänyt. Se oli arki-ilta.
Olen pahoillani.
Hän tiesi, ettei olisi pitänyt.
Niin. Se tuntuu traagiselta, ja…
Onpa omituista.
Klik. Kuulen jatkuvasti "klik".
Se tulee toistuvasti.
Klik.
Klik… Yritän hoksata, mitä se on.
Hän painottaa turvavyötä ja halua paeta autosta.
Mutta yritän ymmärtää, mistä on kyse.
Tunnen turvavyön päälläni.
Yritän avata sen, ja jotain tapahtuu.
Kumma juttu.
En halua udella yksityiskohtia.
Mutta oliko hän kuollessaan autossa? -Hän oli apukuskin paikalla.
Ehkä hän kertoo pyrkineensä pois.
Tuntuu, että yritän -
napsauttaa vyön auki.
Sitten jotain tapahtuu.
Hän tunnustaa, että se tuli odottamatta. Eikä hän näytä tuskaa.
En tunne minkäänlaista kipua.
Jos vain pystyt,
kertoisitko, mikä johti kuolemaan?
Siitä on vaikea puhua. -Ymmärrän.
Poikani kävi lukion viimeistä luokkaa.
Hän oli muusikko ja teki parhaansa.
Hän oli ystävänsä kanssa.
Hän oli kuin kuka tahansa teini -
ja lähti ulos illalla, kun ei olisi pitänyt.
Eikä hän tullut kotiin.
Hänet murhattiin.
Autoon.
Hän oli tulossa kotiin.
Poliisi epäilee, että poikakaksikko meni tapaamaan kolmatta henkilöä.
Tilanne johti siihen,
että tämä henkilö -
ampui poikani ja hänen ystävänsä.
Voisinpa halata häntä. Hänellä oli parhaat halit.
Niin.
Lapsensa haluaa vain pitää turvassa.
Ei ole mitään pahempaa kuin epäonnistua siinä.
Se on ymmärrettävää.
Niin. Kiitos, kun olet niin avoin.
En voi kuvitella.
Hän yrittää halata sinua. Se on herttaista.
Näetkö, että hän yrittää halata? -Hän näyttää kuvan.
Ja jännä kyllä halaus tulee takaa.
Se on suunnattoman suloista.
Rakastan sinua.
Onneksi hän tuli. Tämä lämmittää sydäntäni.
Sama täällä.
Jännää. Saan aistimuksia jo kauan ennen luentaa.
Aivan. -Herätessäni näin ankkoja.
Onko siinä järkeä? -On.
Se oli huvittavaa. Heräsin ankkoihin.
Uskomatonta.
Kun hän oli vasta vähän päälle yksivuotias,
asuimme täällä veden äärellä.
Kaksi ankkaa tuli aina asuintalomme eteen uiskentelemaan.
Osoittelimme niitä. Siksi penkki on täällä.
Onko tämä omistettu hänelle? -Etkö tiennyt?
Tämä on hänen penkkinsä.
21.5.2001–4.12.2018
Sitten toinen satunnainen juttu.
Tulee tilanne, jossa on puu.
Hän käskee istuttamaan sen.
"Istuta se pirun puu." -Hyvä on.
Hän käskee viemään asiat loppuun.
Oletko pohtinut tällaista?
Tänne istutetaan puitakin ihmisten kunniaksi.
Ajattelin, että kaksi olisi jo itsekästä.
Puu on istutettava. -Voi herranen aika.
Pienet asiat toimivat muistutuksina.
Se on tärkeää. Joten…
Olet ihan mieletön. -Tämä on etuoikeus.
Ihanaa, että hän näyttäytyi sinulle.
Tunsin hänet jo aamulla ja illalla.
Olin musertunut, kuinka kamalasti hänelle kävi.
Samalla tunsin sinun voimasi.
Tuo merkitsee paljon.
Toivottavasti lähdet täältä muistaen, ettei hän koskaan jätä sinua.
Selvä. -Kiitos tästä.
Kiitos sinulle. -Nyt rutistetaan.
Olen aivan tunteideni vallassa.
Ei kukaan usko puhuvansa enää lapsensa kanssa.
Tavatessani Tylerin tuntui, että keskustelin poikani kanssa.
Tunsin hänet siinä. En osaa selittää muuten.
Olo on vain kevyempi.
Hymyilyttää vähän enemmän.
Yhteys poikaani Tylerin kautta -
nostaa kaiken.
Kiitos, kulta. Uskomatonta, että teit tämän.
Rakastan sinua. -Kiitos niin paljon.
Sydämeni pamppailee.
Tiedän. Sama homma koko päivän.
Hän esitti Tylerille tanssiaan.
Sitä pikku shuffleako? -Tyler yritti matkia häntä.
Mahtavaa. -Tyler sanoi, ettei osaa tanssia.
Mutta sanoin, että niin hän sai porukan nauramaan.
Olisitpa nähnyt Tylerin hymyn. Ihan kuin olisin hymyillyt Damanille.
Hän hymyili niin leveästi. Ja Tylerkin tunsi sen.
Tämä oli kaikki, mitä halusin.
En tiedä, miten onnistuit.
Minua lohduttaa, että Tyler näki hänet onnellisena.
Niin. -Hän vaikuttaa onnelliselta.
En halunnut tragedian määrittelevän suhdettamme.
Haluan rakentaa suhteemme parantumiselle ja rauhalle.
Haluan rakentaa yhteisen elämän.
Sellaisen, jossa olemme aina toistemme tukena.
Olen aina tukenasi.
Herranjestas.
Kun tapasin sinut, tiesin, että olet elämäni nainen.
En epäillyt hetkeäkään.
Joka päivä herään ja haluan olla kanssasi.
Tuletko vaimokseni, Justine? -Kyllä.
Voi hyvänen aika.
Herraisä, Tom.
En voi uskoa tätä.
Rakastan sinua valtavasti.
Mikä päivä!
Aivan huikeaa.
Ihmiset tuskin uskovat,
että hyppäät sänkyyn ja pysyt siellä seuraavaan päivään.
Olen tylsä työni ulkopuolella.
Tiedän, mutta istunnot vaativat paljon.
Kyllä. Vietän paljon aikaa paikallaan ja vällyjen välissä.
Niin.
Kun kävit suihkussa, siivoilin huonettasi.
Kuulin, kun puhui jollekulle.
Keskustelinko?
Joo. Suihkussa, itseksesi.
En ollut itsekseni… -Oikeasti?
No joo. Silloin päästän irti. -Niin.
Puhdistan pääni. -Tiedän.
Minun pitää päästä tietynlaiseen tajunnantilaan -
tehdäkseni työni tehokkaasti.
Se vaatii irrottautumaan kaikesta muusta -
ja kiinnittymään siihen,
mitä se onkin.
Se ei tahdo minun tietävän, mutta se on eri juttu.
Oli mitä oli, lahja annettiin oikealle henkilölle.
Olen kiitollinen kyvyistäni.
En pystyisi siihen yksin.
Tiedän sen.
Mutta se on vähän kuin hyppäisin lentokoneesta luottaen,
että laskuvarjo avautuu.
Koska he aina… -Voi luoja.
He ovat aina olleet laskuvarjoni.
Siis se… he.
Onpa kelju tunne.
Voi sen niinkin sanoa. Minusta se on innostavaa ja hauskaa.
Kaikella on hintansa. -Niinpä.
Se kuuluu toimenkuvaan.
Tiedän. Se vaatii kuitenkin veronsa, ja olen pahoillani.
Näen sen nytkin kasvoiltasi. -Kaikki on ihan hyvin.
Selvä. -Ei hätää.
Ei tämä ole mitään uutta.
En ole ensikertalainen.
SEURAAVANA AAMUNA TUOTTAJAT VÄLITTIVÄT VIESTIN TOMILTA JA JUSTINELTA.
Voi että.
Lasit päähän. -Tässä ovat Tom ja Justine.
En saanut tavata heitä.
Häntä moikkasin, mutten muuta. -Katsotaan.
Hei, Tyler!
Sulattelen eilistä edelleen.
Ällistyin tapaamisestamme ja uskomattomasta luennasta.
Olen kiitollinen.
Jännittäviä uutisia.
Istunnon jälkeen kävi näin.
Voi taivas.
…sinun ansiostasi. Olemme kiitollisia.
Iso halaus äidillesi. Halusin rutistaa teitä molempia.
Suurkiitokset.
Söpöä. Olisinpa tavannut naisen.
Miten suloista.
Ihan mahtavaa. -Itken rumasti kuten Kim K.
Tosi söpöä. -Vau.
New Orleans on kiva. -Niin on.
Se sai uudenlaisen merkityksen.
TYLERIN POIKAYSTÄVÄ
Olen New Orleansissa.
Toivon saavani lisätietoa sukuni historiasta.
Tuntuu, että näytän väsyneeltä, koska olen.
Viikko on ollut rankka. -Niin.
Paljon henkistä stressiä joka ikinen päivä.
Mary-tädin ja Clintin aloittama tutkimus törmäsi seinään.
Emme ole saaneet vastauksia yhtä paljon kuin selvyyttä aikajanoihin.
Se on tosi turhauttavaa.
Varsinkin, kun oma tilanteeni on erikoinen. Kuten kykynikin.
Meediolla pitäisi olla vastaukset, muttei ole. Tarvitsen apua.
Ihana tavata. Olen Tyler.
Mukava tavata. Jännää.
Kiitos paljon. -Hei.
Päätin kutsua Pamela Slatonin, tutkivan geneologin.
Hän on DNA-analyysin ja jäljittämisen asiantuntija.
Jos joku löytää puuttuvat palaset, niin hän.
Tämä on uutta aluetta minulle, joten arvostamme apua.
Kerron vähän, miksi olemme täällä. -Joo.
Äitini teki kolme vuotta sitten 23andMe-testin.
Kävi ilmi, että hänet vietiin vauvana.
Hänen vanhempansa eivät ole hänen vanhempiaan.
He valehtelivat. -Ettekö epäilleet mitään?
Emme mitään. -Teitte testin kuten kaikki muutkin.
Odotitte innolla, että etnisyytenne selviää.
Saittekin elämänne suurimman järkytyksen.
Nimenomaan. -Niin käy hämmästyttävän usein.
Tilanteemme on erikoinen.
Nainen, jota pidin isoäitinäni,
Stella nimeltään,
tuomittiin kahdesta murhasta.
Hän oli osallisena monessa kuolemassa tavalla tai toisella.
Hän oli yli 30 vuotta vankilassa.
Otetaanko hitaammin? -Joo.
Latasit täyslaidallisen tietoa.
Tulihan siinä. -Eli biologinen isoäiti.
Luovuttiko hän äitisi Stellalle?
Kyllä, mutta emme tiedä syytä.
Kun tätisi, äitisi siskopuoli,
otti yhteyttä äitiisi, mitä hänen mukaansa tapahtui?
Tiedämme äitini syntyneen New Orleansissa.
Tätini teki tutkimusta ja huomasi, että sairaalassa tapahtui outoja -
äitini syntymäaikaan.
Luuletko, että Stella liittyi tähänkin asiaan?
Sitä yritämme selvittää.
Uskon, että hän sai apua.
Äitini syntymätodistus väärennettiin. Kohtia muutettiin.
Yleensä syntymätodistus laaditaan sairaalassa.
Aivan. -Kun vauva syntyy.
Tiedot otetaan ylös todistusta varten.
Olisi kiva nähdä äitisi alkuperäinen syntymätodistus.
Jota tuskin löytynee.
Se on puuttuva palanen.
Jos alkuperäinen syntymätodistus löytyy, ja siinä on oikeasti Stellan nimi.
Se heijastelisi sitä, ettei isoäitini pystynyt huolehtimaan äidistäni.
Että tilanne oli epätoivoinen, ja sitä käytettiin hyväksi.
Minulla on toinen kysymys aivan eri vinkkelistä.
Kuka on isoisä?
Biologinen isoisä? Se oli kertaluontoinen juttu.
Kaikki tiedot isän puolelta auttaisivat.
Saanko lupasi tonkia? -Tietenkin.
Ehdottomasti.
Niinkö? -Todellakin.
Tämä on häkellyttävää ja sotkuista.
Arvostamme kaikkia löytämiäsi vastauksia.
Tiedän, miltä tuntuu janota vastauksia ja ratkaisua.
Ja aprikoida, mistä on tullut.
Meillä on tapana…
Olen adoptoitu ja ymmärrän. -Niin.
Meillä on tapana torjua tietoa.
Työntää pois kivuliaat asiat. -Toki.
Esitämme päällepäin rohkeaa.
Teeskentelemme, että kaikki on hyvin. -Niin.
Mutta se voi vaikuttaa syvästi.
Nyt minua kiinnostaa, mikä on seuraava askel.
Ensinnäkin selvitetään, onko Stella oikeasti Stella.
Sitten yritän saada alkuperäisen syntymätodistuksen.
Lisäksi utelen vähän isän puolelta.
Se olisi huikeaa.
En voi taata mitään.
En lupaa asiakkailleni onnistumista.
Mutta sen voin luvata, etten luovuta.
Outo juttu. Olin hereillä aamukahdelta.
Pitkä varjo tukki ulkopuolelta tulevan valon.
Huone pimeni. -Olitko hereillä?
Täysin hereillä. Sitten tajusin olevani 11. kerroksessa.
Ihan selkäpiitä karmii.
Eli jokin oli huoneessani ja kulki ikkunan ohi.
Tervehdin sitä ja sanoin: "Toivottavasti olet kunnossa.
Minun pitää levätä."
Sitten huoneessa kylmeni huomattavasti.
Ei ilmastointilaitteesta. Jääkylmää. -Eikä.
Kylmät väreet kulkivat koko kehossa. "Menen peiton alle. Lähtisitkö pois."
Ja vedin peiton korviin. -Ei hemmetti.
Säikähdin. En halunnut leikkiä mukana.
"Olen vapaalla."
Olipa kuumottavaa.
Upeaa tavata molemmat. -Tule peremmälle.
Tämä on parhaiten maisemoitu talo koskaan.
Ihana kuulla.
Ulkona on kylmä. Pakko olla peitto.
Niin onkin. Jukra.
Toin takin varmuuden varalta.
Epätavallista tähän vuodenaikaan. -Niin.
Etelässä.
Kiitos, kun sain tulla.
Jännä nähdä, mitä tulee läpi.
Onko sinulla esinettä? -On.
Pistä se pöydälle. -Selvä.
Sitten alan piirtää.
Eli se ja se.
Katsotaan, mihin päädymme.
Muutama ihminen vaikuttaa heti alkuun mielenkiintoiselta.
Selvä.
Okei.
Saan viittauksen Leoon.
Se tarkoittaa joko leijonaa -
tai Leonardia.
Voi luoja. -Kuka on Leonard?
Käykö se järkeen? -Käy. Oikeasti?
Joo.
Se on isoisäni.
Hän sanoo selvästi: "Älä unohda minua."
Emme unohdakaan. -Niin. Hän on täysin yhteydessä.
Hän on tärkeä, joten…
Tietoa oikein tulvii. Jatkan vähän.
Selvä. Hän oli söpö. -Niin.
Siltä vaikuttaa.
Jotkut ihmiset alkavat kaljuuntua, tai ovat täysin kaljuja.
Mutta kampaavat yhä vitsillä tukkaansa.
Kyllä. -Näin.
Hän laskee leikkiä upeilla kutreillaan.
Mutta hän on selvästi kalju.
Tai ainakin kaljuuntumassa. -Voi taivas.
Hän kampasi kaljunsa peittoon.
Hän teki parhaansa sillä mitä oli. -Niin.
Hän tiedostaa sen höpsöyden. -Selvä.
Pitelen tätä nyt, kun tiedän saaneeni yhteyden.
Katsotaan, tuleeko mitään.
Selvä.
Laitan esineen alas.
Korostan nuorempaa henkilöä.
Hän oli selvästi mies.
Saan tunteen aikalaisesta.
Silloin olemme yleensä samaa sukupolvea.
Sydämeni hakkaa. -Kaikki hyvin.
Hän tulee esiin ja näyttää minulle lasit.
Siis silmälasit. "Kappas, kakkulat."
Se erottuu hilpeänä juttuna.
Hän ei halua ryhtyä liian vakavaksi.
Aistin huolettomia tunteita.
Hän haluaa keskittyä siihen, ei kuoleman aiheuttamaan suruun.
Hän vaikuttaa tyypiltä, joka astui huoneeseen -
ja hänen läsnäolonsa huomattiin.
Häntä ei voinut sivuuttaa.
Hän ei silti välttämättä halunnut tulla huomatuksi.
Hän oli 190 cm.
Hänet huomasi väkisinkin. -Pitkä mies.
Hän olisi viihtynyt seinäkukkasena.
Nimenomaan. -Suloista.
Töherrän vähän.
Selvän teki.
Tässä on viittaus.
Saan sen vaikutelman,
että hän eli hyvän elämän niin kauan kuin sitä kesti.
Mutta elämä jäi lyhyeen.
Tämä tuntuu traagiselta.
Selvä. Joo, hän tuo esiin ystävänpäivän.
En tiedä, miksi. Se oli vaikeaa aikaa jollekulle.
Niihin aikoihin hän kuoli.
Aivan. Siinä.
Tuntuu vahvasti,
että hän lähti äkkiä.
Kunto ei ehtinyt romahtaa.
Ei todellakaan. -Tunnen sydämeni pysähtyvän.
Eikä hän anna enempää.
Niin. -Tässä on jotain outoa.
Ihan kuin ihmiset olisivat olleet epäuskoisia.
"Voitteko varmistaa vielä?"
Se oli minun reaktioni. "Oletteko ihan varmoja?"
Hän oli 33-vuotias.
Hän tuo esiin… Onpa outoa.
Yritän selvittää kuolintapaa. Se oli niin erityinen.
Niin. -Eikä kovinkaan tuttu minulle.
Siihen toivoinkin vastauksia.
Voinko puhua siitä? -Voit.
Tiedämme, että hän oli raatanut koko päivän.
Hän meni baariin tapaamaan vaimonsa ja hengailemaan.
Hän joi pari lasillista.
Ei pahaan oloon asti. -Toki.
Hän oli parkkipaikalla.
Ja kirjaimellisesti vain pyörtyi.
Muistaakseni hän putosi polvilleen.
Ja sitten taakse. -Aivan.
Hän löi takaraivonsa.
Heidän mukaansa isku aiheutti aivoverenvuodon.
Ihmettelin, ettei hän voinut iskeytyä niin kovaa.
Sitä minäkin. Jos olet polvillasi…
Niin.
En saa sellaista kuvaa hänen kuolinsyystään.
Siinäpä se. Se muistuttaa ihmisiä,
joilla on keuhkoveritulppa, aivohalvaus tai sydänkohtaus.
Sain tunteen sisäisestä nykäyksestä.
Sitten sydämeni pysähtyi.
Jestas.
Jotain oli meneillään sisäisesti.
Selvä. Hänelle tehtiin ruumiinavaus.
Tiedämme sydämen laajentumasta. -Selvä.
Sydänkohtauksesta tai muustakaan ei ollut viitteitä.
Teen selväksi, ettei hän kärsinyt.
Hän on huoleton, iloinen ja joviaali.
Tulkintani on,
että sydänongelmasta saattoi seurata aivoverenvuoto.
Yhdessä ne saattoivat johtaa kuolemaan.
Mutta sydän tuntuu vastaukselta.
Sen kuvan saan. -Hyvä on.
Hänellä oli kaunis sydän, mutta se reistaili.
Sydänongelmat kulkevat perheessämme.
Siinä on järkeä. -Aivan.
Kertoisitko, kuka hän oli? Mikä oli hänen nimensä?
Veljeni Brian.
Brian oli omalaatuinen ja hupsu.
Erittäin pitkä.
Häntä sanottiin "hongankolistajaksi".
Emme olleet kovinkaan läheisiä, koska olin viisi vuotta nuorempi.
Halusin päästä lähemmäksi.
Mutta ikäeron vuoksi yritys jäi puolitiehen.
Sitten hän yllättäen menehtyi.
En ehtinyt luoda häneen yhteyttä.
Halusin olla läheinen. Se oli rankkaa.
Selvä.
Hän tuo vahvasti esiin äitinne.
Niin. Hänellä on asiaa äidillenne.
Hän vaikuttaa viittaavan myös isään.
Onko isä elossa?
Kyllä. -Kuvioissa.
Molemmat vanhempani elävät yhä. -Niin.
Katsotaanpa. Koitan selvittää, mitä tämä on.
Yritän miettiä, miten lähestyisin tätä.
Jotkin ihmiset tuonpuoleisessa -
auttoivat äitiäsi ymmärtämään jotakin.
Yritän hoksata, mitä.
Toisella puolella olevat ihmiset -
tuntuvat johdatelleen -
äitiäsi kohti tiettyä päätelmää.
Tosi epämääräistä, mutta menen mukana. Se alkaa kristallisoitua.
Katsotaanpa.
Väkeä on niin paljon, että menen sekaisin.
Eli äitisi.
Mietin, liittyykö hänen lapsuuteensa jotain merkittävää.
Kumma kyllä se ei rajoitu pelkästään kasvatukseen.
Voi jukra. -Minäkin olen äimänä.
Jos tämä on oikein. Olemme seuranneet äitini matkaa.
Oikeasti? -Ja siellä on jotain samanlaista.
En sano samaa, mutta saan samanlaisen tunteen.
Löytöjä, paljastuksia, johtopäätöksiä.
Tuntuu, että väki tuonpuoleisessa yritti saada sen aikaiseksi.
Hekö sen tekivät? -Niin.
He aiheuttivat tilanteita, jotta äitisi tajuaisi.
Onko siinä järkeä? -On. Ihan mahtavaa!
Voi herranjestas.
Tekstitys: Katariina Uusitupa