EN NETFLIX-SERIE
Nogen havde det meget svært følelsesmæssigt,
før de døde, på grund af familieforandringer.
-Det må jeg forklare, fordi… -Jeg fik kuldegysninger.
Som om nogen er midt i et brud
eller en forældremyndighedssag,
og personen så dør. Sådan udtrykker de det.
Hvem er det til?
Det er okay.
-Det må være min far. -Din far. Ja.
KAPITEL 7 - LIVETS STØD
Hvor gammel var han, da han døde?
-Han var i 30'erne. -Ja. 34.
Ja. Jeg føler, at han er vigtig at tale om.
Det bliver omfattende.
Han havde en kæreste dengang, som han var ved at forlade.
Her den ene dag, væk den næste. Vores far hentede os aldrig i skole.
-Ja. -Men det gjorde han, dagen før han døde.
Han sagde, han tog væk en tid, men ville komme tilbage.
Næste dag blev han dræbt.
Ja.
Jeg var ung, da jeg mistede min far,
så jeg mistede det mandlige forbillede, jeg behøvede.
Jeg kan stadig ikke barbere mig.
Små ting som at barbere mig og at lære at køre bil.
Jeg lærte mig selv at køre bil. Det havde været anderledes med min far,
for så havde jeg haft den faderfigur, jeg længtes efter.
Godt, jeg fortsætter.
Far.
Hvad far angår, har I så nogen spørgsmål til, hvordan han gik bort?
Noget uafklaret, jeg måske kan hjælpe med?
En af de vigtigste ting, jeg ville spørge ham om…
Der er vel gået fire år nu.
-Jeg sprang ud over for min mor. -Godt.
-Og min familie. -Ja.
Og jeg har altid været i tvivl, for det har jo været noget,
jeg har bokset med hele livet.
Han kom med en kommentar, da jeg var seks år gammel.
Om han tog mig i at gøre noget, eller om jeg sagde noget…
Men jeg husker, at han sagde,
at han vidste, jeg ville få et anderledes liv som voksen.
-Men han ville ikke se det igen. -Ja.
Jeg vil vide, hvad han tænkte om…
-Klart. -Om det.
Klart.
At være sort, mandlig homoseksuel i en lille by i Alabama
er stadig skamfuldt. Jeg var ikke selvsikker
i forhold til at vise mit sande jeg, og hvem jeg var.
Da jeg var 23, sprang jeg ud over for min familie,
og jeg har altid tænkt på, hvad han mente om det.
Om det var okay for ham,
eller han ikke har det supergodt med det.
Når man ikke ved det, hænger det altid i baghovedet:
"Hvad nu, hvis?"
Okay.
Et øjeblik. Han ser ud til at skifte gear.
Okay. Forstået.
Nu skal jeg tale om hans bortgang, som virker hård.
Det interessante er, at for ham føltes det meget hurtigt.
Virkelig interessant. Meget hurtigt.
Han gentager det. "Jeg er her, så er jeg væk."
Folk, der diagnosticeres med kræft, har typisk lang tid. Det er ikke det.
-Det føles hurtigt. -Ja.
Det kommer ind, som om det gik meget hurtigt.
Den ene dag er jeg her, næste dag er jeg væk. Det kom ind
som et piskesmæld, må jeg beskrive det som.
Jeg følte en ydre kraft, der ramte min krop
og standsede ved min krop.
Men det sender rystelser igennem min krop.
Det er sært at beskrive, og jeg håber ikke…
-Jeg er vist med. -Det er…
Min far døde i en bilulykke.
-Forstået. -Han spændte altid selen.
-Okay. -Men denne del bag sig.
-Ja. -Og…
Det var et frontalt sammenstød, og brystkassen ramte instrumentbrættet.
-Ja. Det gør mig ondt. -Det knuste hans lunger.
Sådan mistede han livet.
-På grund af selens placering. -Forstået.
Ulykken knuste brystkassen.
Det gør mig ondt, at I skulle opleve det. Det gik dog hurtigt,
og I skal vide, at han ikke udtrykker smerte eller lidelse.
Der er noget interessant her. Han viser meget. Jeg fortsætter.
Der er noget sært om, at du ikke kunne sørge med det samme.
-Nej. -Du kunne nærmest ikke.
Som skulle du være stærk for andre.
-Det fylder meget. -Det var det.
-Det hylder han. Det er vigtigt. -Det er sødt.
Ja. Jeg fortsætter, for han har meget at sige.
Det er interessant, for du er ikke den eneste homoseksuelle i familien.
-Godt at huske. -Du har ret.
Det skal jeg fremhæve. Han anerkender mere end én.
Giver mig følelsen af tommelfinger op.
Ja. Meget positivt, for du er ikke alene her.
Men han vil også rose dig for din håndtering.
Stolt af den måde, du har kunnet navigere på bagefter.
Han anerkender følelsen af,
at det var en ære at have dig til søn.
Du skal vide, at det var en ære for ham på en rigtig smuk måde. Så…
Efter læsningen, hvor min far kom igennem og sagde, han var stolt af mig,
føler jeg, at jeg kan være mig selv.
Sorte, homoseksuelle regnbuer overalt. Komplet sorgløs.
-Godt. Farvel. Tak. -Farvel.
Jeg er glad for, at jeg kom. Det ville jeg gøre igen.
Gid jeg havde en mini-Tyler i lommen, jeg altid kunne tage frem.
Ja.
Hvordan gik det?
Rigtig godt. Det var meget helende, og…
-Ja. -Mændene er så søde heromkring!
Og det var helt skørt.
Det var skørt.
Det er fedt.
Ja. Det er den slags, der er så helende.
-Ja. -At folk hører det.
CALIFORNIEN
-Jeg så ænder for mig i morges. -Virkelig?
Ja, jeg tænkte: "Okay."
-Hvor sjovt. -Små ænder.
Hvordan har du det?
Jeg holder ud. Det var en hård nat med angstanfald.
Det var mere intuitive følelser.
-Som om nogens liv blev taget fra dem. -Fortæl.
Det er en unik følelse, når nogen bliver berøvet.
Hvor længe varede angstanfaldet?
Omkring tre timer. Det var ret voldsomt.
Wow.
Når jeg får et angstanfald, føler jeg, jeg ikke kan ånde.
Jeg er ængstelig, som om verden kollapser omkring mig.
Det fortæller mig typisk, at der er et stort tab,
jeg skal til at dykke ned i.
-Okay, jeg tegner. -Okay. Sådan. Og jeg tier stille.
For en sjælden gangs skyld.
-Sjælden? Sagde du det? -Sjælden. Jep.
Kloge-Åge.
Det er gas.
Tegn du bare, så tier jeg stille.
Se det lillebitte hus.
-Jeg kan ikke se op. -Undskyld.
-Jeg fokuserer. -Okay.
-Jeg holder mund nu. Undskyld. -Okay.
Den går ligeud, men vi … De skal også standse. Okay.
Hvad sker der i dag?
Denne læsning er for en, der er meget tæt på mig.
-Skønt! Fabelagtigt! -En stor fan.
Og du skal vide, at den, du skal læse for, ikke aner, at du er her.
-Wow. Du godeste. -Det er en overraskelse.
-Stor overraskelse. Spændende. -Ja. En stor fan.
-Det bliver så godt. -Hej.
Søde!
Overraskelse.
-Et kram? -Er det okay?
Ja, naturligvis.
-Jeg hedder Tyler. -Det ved jeg.
Det er din skyld, jeg er okay.
Åh, søde. Du godeste.
Justine og jeg mødtes til en konference. En musikkonference.
Jeg så hende og tænkte: "Du milde!"
Jeg følte noget, jeg aldrig havde følt før.
Jeg følte, jeg havde kendt hende altid.
Da vi mødtes, vidste jeg straks, vi ville være forbundne resten af livet.
Vi talte om fremtiden, og jeg så på ringe, men var sådan:
"Okay, det er …" og fiskede lidt.
Og efter alt det skete,
sagde jeg: "Ja, det kan jeg ikke lige nu." Jeg lagde det fra mig.
Jeg anede ikke, hvor jeg skulle hen.
Jeg så ham og tænkte: "Jeg skal læse ham", men det er dig.
-Beklager. -Det er fint.
Det er en stor overraskelse.
Jeg er med. Det er fint.
Vi sætter os til rette og finder ud af det.
Her. Det er nogle ting til dig, du kan bruge til læsningen.
Jeg glæder mig til det her.
-Mange tak for alt. -Det var så lidt. Ja.
-Tak. -Det var så lidt.
-Vi ses. Farvel. -Ses snart.
Skønt at møde dig.
I dag sker der det, at jeg tegner.
-Du har nogle ting med. -Ja.
-De bliver nyttige. -Okay.
-Jeg holder dem. -Okay.
Så ser jeg, hvad der kommer.
-Okay. -Vi tager den derfra, okay?
-Nu må du gerne tage dem frem. -Okay.
Lad mig få en fornemmelse. Tak.
Okay.
Hvem er det?
I nat fik jeg fornemmelsen af en yngre person, der var død.
For tidligt. Den yngre mand, som jeg er nødt til at fremhæve.
-Giver det mening? -Ja.
Okay.
Da han gik bort, var der meget at se frem til.
Der var spændende ting på vej,
måske endda inden for få uger eller måneder.
Men du skal vide, at han føler, han gik bort på toppen af livet.
På den måde, det kommer ind…
Personen føler sig fuld af liv. Jeg får hele tiden følelsen af,
at jeg smiler stort, når jeg smiler og tænker på ham.
Han viser mig … Sært!
Han fjoller. Lad os se. Han vil få mig til at grine.
-Sjovt! -Lad mig se, hvad det her er.
Han gør sådan…
Hvor sjovt!
Havde han en lille dans, han dansede?
-Eller en… -Ja.
Jeg kan kun beskrive det som en…
Det er svært at formidle, men han beder mig om
at danse jig.
Tror jeg. Jeg danser elendigt, så jeg kan ikke. Men han fremstår sjov.
-Kender du til det? -Ja.
Han er så morsom.
Okay, synkroniser det.
Jeg ser duer. Slippe duer fri, og det er sært.
-Det gjorde vi her. -Vildt.
Okay, for jeg ser en masse duer, der flyver væk.
Der er stor begejstring over det.
Jep.
Okay. Han viser mig…
Ja. "Verdens bedste mor." Det er sødt.
Sådan nogle ting, som børn laver i de små klasser?
Han viser mig "verdens bedste mor". Det er så sjovt.
Hvor er det sødt.
Var det din søn?
Hvad hed han? Hvor gammel var han?
Det siger jeg gerne. Han hedder Damani Elijah Chadly.
Og han var 17 år.
Min eneste søn.
Jeg var en ret ung mor efter nutidens standarder.
Jeg var andetårselev på college.
Han lægger al vægt på dig og siger, du måtte gøre det hele.
Det er ret interessant.
-Var hans far der ikke? -Alenemor.
Forstået. Okay.
Mig og den lille dreng lavede alt muligt.
Vi tog alle mulige steder hen med stor entusiasme og glæde.
Vi sang, dansede og grinede. Vi grinede altid.
Det varede kort, men vi levede meget liv sammen.
Han refererer til tre personer.
Jeg prøver at regne det ud. Det er lige før hans død.
Han var en af de tre, eller der var tre.
-Ved du… -Må jeg svare?
-Endelig. -Han er en af de tre.
Okay, forstået.
Det virker, som om
der er en anerkendelse af en beslutning, som nogen traf i sidste øjeblik.
Det var en beslutning, de føler skyld over af en eller anden grund.
Han besluttede at gå ud den aften.
Det burde han ikke, for det var en skoleaften.
-Det gør mig ondt. -Han ved, det var forkert gjort.
Ja, det føles tragisk, og…
Det er så mærkeligt.
Klik. Jeg hører konstant en klik-lyd.
Den kommer igen og igen.
Klik.
Klik. Jeg prøver at regne ud, hvad det er,
for der peges på en sikkerhedssele og prøve at komme ud,
men jeg prøver at regne ud, hvad det er.
Hvor det er.
Jeg føler, jeg har selen på,
men så føler jeg, at den skal af, og så sker der noget. Det er så sært.
Det er ikke for at gå i detaljer,
men var han i bilen, da han…
-…døde? Okay. -På passagersædet.
Måske siger han, at han prøvede at komme væk.
Det føles, som om jeg prøver
at tage den af.
Så mærker jeg, der sker noget, så det…
Der er en anerkendelse af, at det kom uventet.
Her udtrykker han ingen smerte.
Jeg mærker ingen smerte i forbindelse med det.
Hvis du kan magte det,
ved du så, hvad der skete forud for hans død?
-Det er så svært at tale om det. -Ja.
Der skete det, at han gik på sidste år i high school.
Han var musiker og gjorde sit bedste.
Han var sammen med en ven.
De gjorde det, som teenagere nu gør,
så de gik ud en aften, de ikke burde gå ud på.
Og han kom ikke hjem.
Han blev dræbt.
I en bil.
Og han skulle være kommet hjem.
Politiet tror, de to drenge skulle mødes med nogen,
og at der skete et eller andet imellem dem,
som fik denne person til
at skyde min søn og hans ven.
Gid jeg kunne kramme ham. Han var den bedste krammer.
Ja.
Man vil bare beskytte sine børn.
Der er intet værre end ikke at kunne gøre det.
Ja, forståeligt.
Ja. Tak, fordi du er så åben.
Ufatteligt.
Han prøver at kramme dig. Det er sødt. Skønt.
-Kan du se, han vil kramme mig? -Han viser det. Men sjovt nok bagfra.
Jeg føler, han vil kramme dig bagfra. Hvor er det sødt. Så sødt.
Jeg elsker dig.
Jeg er så glad for det her. Det glæder mit hjerte.
Samme her.
Det var sjovt, for jeg får ofte indtryk, længe før jeg når frem.
-Okay. -Da jeg vågnede, så jeg ænder for mig.
-Giver det mening? -Åh ja.
Det er så sært. Jeg vågnede og tænkte: "Ænder!"
Det er utroligt.
Da han var lige godt et år,
boede vi hernede lige ved vandet,
og der var to ænder i boligområdet og svømmede altid rundt der.
Vi pegede altid på dem, og derfor er bænken her.
Er bænken til hans ære?
-Vidste du ikke det? -Nej.
-Jeg var ikke sikker. -Til hans ære.
Dejligt.
Det her kommer lidt tilfældigt ind.
Der er en situation med et træ.
Han siger ligesom: "Plant træet.
-Plant det pokkers træ. Gør det nu." -Okay.
Han siger: "Du skal gøre det hele." Er det noget, I har talt om?
De planter også træer her til folks ære.
Jeg tænkte: "Vi kan ikke have to ting. Det er for egoistisk."
-Du skal plante træet. -Du godeste.
Alle de små ting, der er påmindelser.
Og det er vigtigt. Så…
Du er helt utrolig. Det er et privilegium. Det glæder mig, at han kom.
Ja. Jeg kunne helt ærligt mærke ham her til morgen og i aftes.
En overvældende følelse af, hvor frygteligt det var, da det skete,
men samtidig kunne jeg mærke din styrke.
-Og jeg… -Det betyder så meget.
Jeg håber, du går herfra i dag
med en påmindelse om, at han aldrig forlader dig.
-Okay. -Mange tak for det.
-Tak. -Jeg giver dig et stort kram.
Jeg er overvældet af følelser.
Man tror ikke, man nogensinde kan tale med sit barn igen.
At kommunikere med Tyler føltes som at tale med min dreng.
Som om han var lige der, eller hvordan skal jeg forklare det?
Man føler sig lettere. Man får lyst til at smile lidt mere.
At få kontakt til min søn via Tyler
lettede alting.
Mange tak. Tænk, at du gjorde det.
Jeg elsker dig.
Tusind tak!
Mit hjerte hamrer.
Ja. Sådan har jeg haft det hele dagen.
Han dansede for Tyler på den måde, han danser på.
-Den lille shuffle? -Tyler prøvede at gøre det efter.
-Skønt. -Tyler sagde: "Jeg kan ikke danse."
Jeg sagde: "Sådan gjorde han for at få folk til at grine."
Du skulle have set Tylers smil. Det var, som om jeg smilede til Damani.
Hans smil var så stort, og han sagde, han mærkede et stort smil.
Det var det, jeg ønskede, og jeg aner ikke, hvordan du gjorde det.
Det trøster mig at vide, at Tyler ser ham som glad.
-Ja. -Han virker glad.
Vores forhold skulle ikke defineres af og bygges på tragedie.
Jeg ønsker, at vores forhold bygger på heling og fred.
Jeg ønsker, at vi skaber et liv sammen.
Et, hvor vi altid kan være der for hinanden.
Og jeg vil altid være der for dig.
Du godeste.
I det sekund, jeg mødte dig, vidste jeg, du var kvinden for mig.
Der var ingen tvivl i mit sind.
Jeg vågner hver dag og vil bare være sammen med dig.
Vil du gifte dig med mig, Justine?
Ja.
Du godeste.
Du godeste, Tom.
Jeg kan ikke tro det.
Jeg elsker dig så højt.
Sikke en dag!
Det er skønt.
Jeg ved ikke, om folk tror på.
at du bare hopper i seng og ligger der til næste dag.
Jeg er meget kedelig i fritiden.
Ja, men det er hårdt for dig at udføres læsninger.
Ja. Jeg tilbringer meget tid i ro under dynen.
Ja.
Da du var i bad, gjorde jeg dit værelse rent.
Jeg hørte, du talte med nogen.
-Førte jeg en samtale? -Ja. I brusebadet med dig selv.
-Ikke med mig selv, men… -Ikke?
-Det er, når jeg giver slip. -Ja.
-Jeg skal have ryddet hovedet. -Det ved jeg.
Jeg skal opnå en helt særlig bevidsthedstilstand
for at gøre mit arbejde effektivt.
Det kræver, at jeg lukker af for alt andet
og knytter mig til det, hvad det end er.
Det vil åbenbart ikke lade mig vide det, men det er noget andet.
Hvad det end er, valgte de vist den rette at give den evne til.
Jeg er altså taknemlig for de evner.
Jeg ville ikke kunne gøre det selv.
Og jeg ved det godt, men det føles lidt som at springe ud af et fly
og bare stole på, at faldskærmen åbner sig.
-For de vil altid… -Gode gud.
De har altid været min faldskærm. Jeg mener, de … Dem.
Det er en hæslig følelse.
Det er en måde at sige det på. Det er spændende og sjovt.
-Men det har sin pris. -Ja.
Det er bare en del af jobbet.
Jeg ved, det slider på dig, og det er jeg ked af.
-Jeg kan se det i dit ansigt nu. Virkelig. -Jeg har det fint.
-Okay. -Jeg har det godt.
Det her er ikke uvant for mig. Det er ikke første tur i manegen.
NÆSTE MORGEN VIDERESENDTE PRODUCERNE EN BESKED TIL TYLER FRA TOM OG JUSTINE.
-Det er Tom og Justine. -Jeg bør have briller. Lad mig se.
Jeg fik ikke mødt dem.
-Ham hilste jeg på, men det var alt. -Lad os se.
-Hej, Tyler! -Hej, Tyler!
Jeg sunder mig stadig.
Det var helt vildt at møde dig og få en fantastisk læsning. Jeg er taknemlig.
-Spændende nyheder. -Store nyheder!
Efter læsningen skete det her.
Du godeste.
-På grund af dig. Vi er taknemlige. -Tak.
Et stort kram til din mor. Jeg ville bare give jer begge et kram.
Mange tak. Farvel!
Sødt. Hende ville jeg gerne have mødt.
Det er så sødt.
-Det er skønt. Du godeste. -Jeg begynder at græde grimt nu.
-Hvor er det sødt. -Wow.
-Jeg elsker New Orleans. -Samme her.
-Den har en helt ny betydning for mig. -Ja.
Jeg er i New Orleans.
Jeg håber, jeg kan få afklaring i forhold til min familiehistorie.
Jeg ser nok træt ud i dag, fordi jeg er træt.
-Der har været meget i denne uge. -Ja.
Der har været meget følelsesmæssigt pres hver dag, så…
Jeg har ramt en mur i den forskning, min tante Mary og Clint har lavet.
Vi har fået knapt så mange klare svar, men vi har fået kortlagt tidsforløbet.
Det er ekstremt frustrerende, især fordi min situation er ret unik.
Min evne er ret unik. Det er svært for medier.
Vi forventes at have svarene, men det har jeg ikke. Jeg behøver hjælp.
Rart at møde dig. Jeg hedder Tyler.
-Hej. Jeg er spændt! -Hej.
-Mange tak. -Hej.
Jeg valgte at kontakte Pamela Slaton, der er genetisk slægtsforsker.
Hun er ekspert i DNA-analyse og slægtsopsporing.
Hvis nogen kan finde de manglende brikker, er det hende.
Det her er jo helt nyt for mig, så vi værdsætter det virkelig.
-Vi vil lige fortælle, hvorfor vi er her. -Ja.
For tre år siden fandt min mor ud af via en 23andme-test,
at hun blev fjernet som barn.
Hendes forældre var ikke hendes forældre.
-De løj. -DNA'et. Havde I ingen anelse om det?
-Slet ingen anelse. -I tog bare testen som alle andre.
I tænkte: "Vi får vores nationaliteter. Det bliver fedt."
Pludselig fik I jeres livs chok.
-Præcis. Sikkert. -Det sker helt utroligt ofte.
Vi er i en unik situation, for hende, jeg kaldte min bedstemor,
hed Stella,
og hun blev dømt for to mord.
Hun var involveret i flere menneskers død på den ene eller den anden måde.
Hun tilbragte over 30 år i fængsel.
-Må jeg lige stoppe dig? -Ja.
Du overdyngede mig lige med en masse oplysninger.
Det er meget.
Okay. Biologisk bedstemor. Gav hun din mor til Stella?
Ja, men vi ved ikke hvorfor.
Så da din tante, din mors halvsøster,
kontaktede din mor, hvad sagde hun så, der var sket?
Vi ved, min mor blev født i New Orleans,
og min tante fandt frem til nogle ting
og opdagede, at der foregik noget på hospitalet,
på den tid, da min mor blev født.
Tror du, at Stella var involveret i det?
-Det prøver vi at finde ud af. -Også det?
Jeg tror, hun må have fået hjælp.
Min mors fødselsattest er forfalsket. Der er ændret ting på den.
Fødselsattesten skrives normalt på hospitalet.
-Ja. -Man føder, og så kommer de
og får oplysningerne, og så skrives fødselsattesten.
Jeg ville rigtig gerne se din mors originale fødselsattest,
men den er vel forsvundet?
Det har vi savnet svar på.
Hvis vi finder originalen,
og Stella stod på den fra starten, vil det fortælle os,
at min bedstemor ikke kunne tage sig af min mor,
og at hun var desperat, og det udnyttede nogen.
Jeg har et spørgsmål mere til noget lidt andet. Biologisk bedstefar?
Biologisk bedstefar? Det var nærmest en engangsaffære.
Alt, du kan finde om farens side, ville være godt.
-Må jeg skabe opmærksomhed? -Klart. Ja, helt klart.
-Ja? -Absolut. Ja.
Det er ret omfattende og hemmeligholdt,
så vi ville værdsatte alle svar, du kan finde.
Jeg ved, hvordan det er at ønske svar og afslutning
og bare vide, hvor man kommer fra.
Vi har en vane…
-Jeg er selv adopteret. -Ja.
Vi for vane at undertrykke ting.
-Undertrykke ting, der gør ondt. -Klart.
Og vi kan opretholde en tapper facade. Rank ryg.
-Foregive, at alt er okay. -Ja.
Men det kan påvirke folk utroligt meget.
Nu vil vi nok gerne høre, hvad næste skridt er?
Først skal vi finde ud af, om Stella er Stella.
Så vil jeg også se, om man kan få fat i den originale fødselsattest.
Så vil jeg grave lidt i farens side af familien.
Det ville være skønt.
Jeg garanterer ikke noget. Jeg garanterer aldrig succes,
men jeg kan garantere, at jeg ikke giver op.
Det var så underligt. Jeg vågnede ved totiden i nat.
En høj skygge forhindrede lyset i at komme ind udefra.
-Der blev helt mørkt. -Var du vågen?
Lysvågen. Så huskede jeg, at jeg var på 11. etage.
Kors, jeg får kuldegysninger.
Det var altså inde på mit værelse og gik forbi vinduet.
Jeg talte til det: "Hej. Jeg håber, du har det godt.
Jeg skal hvile mig." Og så blev der hundekoldt i værelset.
-Ikke aircondition-kulde, fryserkulde. -Hold da op.
Jeg fik gåsehud overalt og sagde:
"Jeg gemmer mig under tæppet. Du må gerne gå."
-Jeg gemte mig under tæppet. -Åh gud. Vildt.
Skræmmende. Jeg sagde: "Ikke lige nu. Jeg har fri."
Det er så sært.
Dejligt at møde dig.
-Kom ind. -Godt at være her.
Det er det smukkest anlagte hus, jeg har set.
Mange tak.
Det er køligt herude. Jeg må have et tæppe.
Det er køligt. Kors. Jeg tog jakken med for en sikkerheds skyld.
-Usædvanligt for årstiden. -Ja.
I Syden.
Tak, fordi jeg måtte komme. Jeg glæder mig til at se, hvad der kommer.
-Har du en ting til mig? -Ja.
-Læg den bare på bordet. -Okay.
Okay, jeg tegner lige lidt.
Der er det der.
Jeg ser, hvor vi skal hen,
for der er flere personer, der virker interessante.
Okay.
Jeg får en Leo-reference, som kan betyde to ting.
Enten er nogen Løve, eller der er en Leonard.
-Åh gud. -Hvem er Leonard?
-Giver det mening? -Ja. Seriøst?
Ja.
Det er min bedstefar.
Han siger: "Glem mig ikke.", virker det som.
-Vi glemmer dig ikke. -Ja. Han er klart forbundet.
Men han er vigtig, så…
Kors, her er meget. Jeg fortsætter.
-Okay. Han var sød. -Ja.
Sådan virker han.
Når folk begynder at miste håret, og de bliver skaldede, ikke?
Men de lader i spøg, som om de friserer håret.
-Gør sådan her. -Ja.
Han laver en joke om "lækre lokker", men han er helt klart skaldet.
-Eller meget tæt på. -Du godeste.
Han havde hentehår, hvor håret blev trukket hen over.
-"Jeg bruger det, jeg har." -Ja.
-Det er han klar over, og det er sjovt. -Okay.
Jeg holder den, nu da jeg har fået kontakt.
Så ser vi, om jeg får noget her.
Okay.
Jeg lægger den fra mig.
Jeg skal fremhæve en yngre person. Jeg kan se, det var en mand.
Han giver følelsen af at være samtidig.
Det betyder normalt på samme generationsniveau.
-Mit hjerte hamrer lige nu. -Det er okay.
Han kommer flere gange og viser mig glas.
Altså brilleglas, og er sådan: "Hvad? Briller."
Det er bare en sjov ting, der slår mig.
Han udtrykker, at jeg ikke må blive for alvorlig.
Han virker meget let om hjertet.
Det vil han have fremhævet i dag,
ikke sorgen over hans bortgang.
Han virker som typen, der kom ind i et rum,
og så vidste alle, at han var der. Man kunne ikke overse ham,
men han ville ikke bemærkes, hvis det giver mening.
Han var 1,90 høj.
-Ham bemærker man. -En høj fyr.
Ja, han siger: "Så hellere bænkevarmer".
-Ja, præcis. -Ja, det er sødt.
Jeg tegner lige.
Okay.
Der er en reference der.
Okay.
Det virker, som om han levede et fuldt liv i den tid, han fik.
Men det føles, som om han døde tidligt. Det virker tragisk.
Okay. Ja. Jeg skal tale om valentinsdag-tingen.
Jeg ved ikke, hvorfor han siger det, men det var svært for nogen.
Det var omkring det tidspunkt, han døde.
Okay. Ja, der.
Det virker meget sådan: "Jeg er her, så er jeg væk."
Jeg føler ikke, der var tid til forværring.
-Slet ikke. -Er du med? Jeg føler, mit hjerte stopper.
Og det er alt, han giver mig om det.
-Ja. -Der er noget sært. Det føles, som om
folk, da de hørte det sagde: "Seriøst? Er I sikre? Kan I dobbelttjekke?"
-Sådan… -Det var min reaktion.
Jeg sagde: "Er I sikre? Hvad?"
Han var kun 33 år.
Han taler om … Det er så sært.
Jeg prøver at fastslå bortgangen. Det er en meget specifik død.
-Ja. -Og ikke en, jeg kender særligt godt.
Det håbede jeg på at få svar på.
-Må jeg tale om det? Okay. -Ja.
Det vi ved er, at han havde arbejdet hele dagen.
Bagefter tog han til en bar for at mødes med sin kone.
Han fik et par drinks.
-Ikke noget, der ville gøre ham dårlig. -Klart.
Slet ikke. Men han var på parkeringspladsen og besvimede bare.
Som jeg husker det, faldt han på knæene
-og så bagover. -Okay.
-Han slog baghovedet. -Okay.
De sagde, at slaget i baghovedet gav ham en hjerneblødning.
Jeg tænkte, han ikke kunne ramme jorden så hårdt.
Det tænkte jeg også. Er man på knæene…
-Ja. -Ja.
Det er ikke det, jeg fornemmer i forbindelse med hans bortgang.
Det er sagen. Det minder mig om folk, der får en blodprop i lungen, slagtilfælde
eller hjerteanfald.
Men han gav mig følelsen af et stød indvendigt.
-Og så følte jeg, mit hjerte stoppe. -Wow. Okay.
Der må være sket noget indvendigt.
Okay. De obducerede ham naturligvis, så vi ved, hans hjerte var forstørret.
-Okay. -Men der var ikke tegn på et hjerteanfald.
-Eller lignende. -Ja.
-Han led ikke. -Okay.
Han virker let om hjertet, glad og jovial.
Min fortolkning er,
at der måske var en hjerneblødning og så hjerteproblemet.
De to ting kunne tilsammen have gjort det, men hjertet virker som svaret for mig.
-Sådan virker det. -Okay.
Han havde et stort hjerte på flere måder.
Det ligger til familien. Hjerteproblemer.
-Det giver mening. -Forstået.
Jeg vil gerne høre, hvem han var for dig? Hvad hed han?
Min bror, Brian.
Brian var lidt pudsig og sjov.
Meget høj.
Han blev kaldt "Bønnestage".
Vi var ikke så tætte, for jeg var fem år yngre end ham.
Jeg ønskede et tættere forhold,
men på grund af aldersforskellen blev det ikke så tæt, som jeg ønskede.
Og så var han pludselig borte.
Vi fik aldrig et helt tæt forhold.
Som jeg ønskede. Det var hårdt.
Okay.
Han taler meget kraftigt om din mor.
Ja. Han har noget til hende.
Han taler også om far, virker det som.
Lever far stadig?
-Ja, han gør. -På billedet.
-Begge mine forældre lever. -Ja.
Lad mig se engang. Jeg prøver at regne ud, hvad det er.
Hvordan skal jeg håndtere det?
Nogle på den anden side, var med til
at hjælpe din mor med noget.
Jeg prøver at se, hvad det er.
-Der er nogle, der er døde. -Okay.
De føler, de hjalp din mor med at forstå et eller andet.
Jeg ved, det er vagt, men jeg fortsætter, for det bliver mere og mere specifikt.
Lad mig se.
Der er så mange, at det er svært at styre.
Det er din mor.
Jeg gad vide, om der er noget stort i hendes barndom?
Sådan føles det.
Det sære er, at det ikke kun er opvæksten.
-Åh gud. -Det her er helt vildt.
Hvis det er rigtigt. Vi har fulgt min mors rejse…
-Virkelig? -Og der er noget lignende her.
Jeg vil ikke sige præcis ens, men lignende hvad angår
at opdage noget, blive klar over noget, en konklusion.
Det virker, som om dem på den anden side prøvede at få det til at ske.
Prøvede de at få det til at ske?
De pressede på for, at din mor kunne få det her.
-Giver det mening? -Ja. Det er helt vildt!
Åh gud.
Tekster af: Pia C. Hvid