EN NETFLIX-SERIE
-Der er vist en Ruth. -Ja.
-Ved du, hvem hun er? -Ja.
-Du er meget ung. -Ja.
Du kender hende måske ikke, men det er hende her.
-Hvad? -Ja.
Det er da løgn!
Hold da op.
Bette Davis. Jeg var gladere for hende end for Joan Crawford.
Lad mig gøre det helt klart. Hun var min favorit.
Hun førte mig på en måde til dig.
Ja.
Jeg arbejdede for hende i ti år op til hendes død.
Ja, og da hun fik kræft, ændredes alting. Hun fik kræft og et slagtilfælde.
Men hun kom herfra med stor værdighed.
-Wow. Absolut. -Ja.
-Hold da op! -Hun var fantastisk. Det er hun stadig.
-Jeg var altid… -Absolut. Det er hun stadig.
Den Ruth, der kom igennem, hjælp mig med det.
Bette Davis' fulde navn er Ruth Elizabeth Davis.
-Vildt. Ja. -Nu viser jeg en ting.
Jeg ville ikke vise det, for han sagde nej.
-Ja. -Viste jeg det, ville du vide det.
Men det … For mange år siden var der et program kaldet Her er dit liv.
-Hold da op! -Det her var hendes.
Det er Bette Davis med alle hendes Oscar-nomineringer.
-Wow. Tak. -Du må gerne se det.
Ja, den er for hendes fødselsdag.
Den er for hendes bryllupsdag. Den er for datterens fødsel.
-Klart. -Det var hendes, og jeg tænkte: "Okay.
Kom bare ind."
Wow. Det gjorde hun så sandelig!
Det, der kom ind i dag, var for at bekræfte,
at hun stadig eksisterer.
-Åh ja, Virkelig. -Er her stadig. En stærk personlighed,
men hun udtrykte meget af sit eftermæle og at være husket.
-Jep. -Virkelig meget.
Og hvordan vi videfører det ved at hylde hende.
Det er interessant, for angående det, så er det din opgave.
-Ja. -Det lyder sært.
-Ikke en gruppeopgave, men din alene. -Præcis.
-Ved at gøre det… -Hun velsigner det.
-Ja. -Hun er hos mig, hvilket…
Hun ville ikke betro andre den opgave.
-Sandt. -Det skal du vide.
Beskeden fortæller mig, at du er på rette spor.
De rigtige mennesker vil være med. Det vil ske. Det behøvede du.
-Tusind tak for det. -Det var så lidt. Du godeste! Absolut.
Jeg er stadig rystet. Det er så sejt.
-Sikken ære for mig. -Jeg er dig taknemlig.
-Jeg vidste … Jeg ved ikke hvorfor… -Du havde ret.
-Derfor var vi rystede. -Du var så…
Jeg har tvivlet meget.
-Klart. Ja. -Virkelig tvivlet.
Men den tvivl har du klart fjernet.
-Det glæder mig. -Tak.
Utroligt. Jeg vil huske denne dag
resten af mit liv. Det er noget helt særligt.
-Vi ses. -Farvel, Tyler.
-Tak. -Farvel.
Du godeste!
-Så… -Utroligt.
Skål for vores kære og Tyler
-for at samle os i dag. -Absolut. Skål.
Af alle kendisser, der er kommet ind, er Bette Davis min favorit.
Jeg tror, hun ønskede, at jeg kom, fordi hun havde noget at sige,
sådan som det kom i stand.
-Hej! Sig frem. -Vil du se, hvem der kom i dag?
-Bette Davis! Det skal vi tale om. -Det er løgn!
-Jeg glæder mig. -Bette Davis kom ind i dag.
Det er vildt, Tyler.
KAPITEL 6 - DET SIDSTE OPKALD
-Ved du, hvad der er sært? -Hvad?
Efter klarsynskammeret i går sagde jeg, at jeg så en kvinde
med et meget specielt modermærke. Det lignede en vorte.
-Men lige ved overlæben. -Det sagde du. Kors.
-Vildt. Hun kom til dig i går. -Bette Davis' figur i Baby Jane
havde et unikt modermærke lige ved læben.
-Er det ikke vildt? -Jo.
Sindssygt.
-Godt. -Nu skal jeg bare finde ud af, hvor…
TYLERS ASSISTENT
Vent.
-Åh, det er knapper! -Ja, alt er der. Det er…
-Højteknologisk. -Vent.
Godt, så bakker jeg. Vent lige.
-Okay. Fint. -Det kræver lidt øvelse.
-Alle biler er forskellige. -Det går fremad.
Jeg drømte om at brænde levende, og det var så rart.
-At du brændte? -Ja. Jeg var sådan: "Pis også."
Hvad betyder det normalt at brænde?
Billedet af fugl Fønix, ikke?
-Man brænder alt ned, og så… -Jep.
-Så rejser man sig af asken. -Jep.
Jeg er sikker på, du og din mor har en del følelser, I skal bearbejde,
og er følelsesladede.
Det kan være din underbevidsthed, der bearbejder nogle ting,
for I vinker på en måde farvel
til den slægt, I troede, I tilhørte.
Ja. Det var godt nok dybt.
Meget indsigtsfuldt, for det kan godt være det.
Fornemmer du noget nyt?
-Intet nyt. -Nu hvor vi nærmer os.
Hold op, sikke et tog.
Jeg så kryds for mig. Ligesom vejkryds.
-Lager. -Ja. Hvor er vi?
Du skal vist ikke hen til et hus.
Den sande evne her er at finde ud af, hvor jeg skal hen.
-Knappenålen sidder i den ting lige her. -Forstået. Okay. Interessant.
-Okay. -Jeg ved ikke.
Godt, vi går denne vej. Fint.
Jeg skal bruge min intuition til at finde ud af, hvor jeg skal hen.
På den måde begynder læsningen tidligt.
Tak, fordi du leger med. Altså, hvad fanden?
Jeg stoler helt klart på dig.
Tydeligvis.
-Hej! Hvordan går det? -Hej. Hvordan går det?
-Hej. Du godeste. -Hvordan går det?
-Godt at se dig. -Jeg flipper helt ud.
Hvordan går det? Hej. Hvad så?
-Jeg er helt vild med dig. -Tak.
Det er jeg. Virkelig.
Er den reaktion normal?
-Åh ja. -Jeg siger: "Hvad så", og hun er sådan…
Det er skønt.
Vi er gift, og vi er allesammen venner.
Vi kender hinanden fra ambulancetjenesten.
Jennifer og jeg er reddere. Casey klipper os
og over halvdelen af afdelingen.
Før vi begynder, vil jeg bare lige nævne, at der kan komme alle mulige ind.
Har I nogen ting med?
-Jeg har flere ting. -Fedt.
Et skilt. Men ingen billeder?
-Ja, ingen billeder. -Jeg vender det lige.
Det er fint. Perfekt. Tak.
Jeg laver kruseduller, og får skabt kontakt.
Så holder jeg tingene om lidt.
Jeg må bare se, hvad der kommer ind af sig selv først.
Et øjeblik.
Godt.
Okay.
Jeg er nervøs.
-Jeg er fascineret. -Ja.
Fint.
Der kom en masse ind på vejen hertil. Det sker ofte for mig, og det er nyttigt.
Det betyder, at der er mange oplysninger.
Det er interessant. Det er sjovt at læse tre mennesker.
I morges på vej hertil vågnede jeg og følte konstant:
"Er der tre eller fire personer?"
Jeg spekulerer på, om der er en besked til en, der ikke er her.
En person, der gerne ville være her.
Eller troede, de ville være her. Gerne ville, men ikke kunne.
Det kom meget tydeligt igennem på vejen.
-Jeg ved, hvem det burde være. -Godt at huske på.
Jeg fortsætter her.
Jeg vil skabe kontakt, og der kommer allerede noget.
Godt.
Kender I en kvinde i jeres familie, der har haft kræft?
Men ikke i en alder, vi typisk forbinder med kræft.
-Vildt. -"Alt for tidligt at få kræft."
-Kender I til sådan en situation? -Min mor.
-Hun blev opereret for kræft. -Opereret.
Hold da op.
Der er…
Okay.
Der er noget, som er … Lad mig lige se.
Jeg fornemmer … Kender du til nogen
i familien, der har haft hjerneproblemer, og som er gået bort?
Hold da helt op, mand.
Referencer som neurofeedback
betyder altid noget med hjernen, der handler om skader.
Som hvis nogen, har deciderede huller i hjernen
eller har noget i hjernestrukturen. Vi snakker ikke biokemisk.
Det er noget andet. Der er noget galt med hjernen.
De er meget på. Det er meget at bearbejde.
Havde man spurgt, hvordan min mor ville dø,
havde jeg ikke gættet på et slagtilfælde.
Jeg tog mig af min mor. Hendes helbred svingede,
og på et tidspunkt kunne jeg ikke tage mig af hende mere.
I mit job tager man beslutninger vedrørende liv og død.
Da det handlede om min mor,
hvor jeg skulle…
Det var den sværeste beslutning i mit liv.
-Tak, fordi du delte det. -Ja.
Jeg fik flere utragiske dødsfald ind. Folk, der gik bort i en passende alder.
Intet dramatisk ved det.
Men der kom ét dødsfald, der virkede for tidligt,
og det føltes tragisk.
Det slår mig mere som en situation, hvor en person ikke fik levet et helt liv.
Men det er meget tragisk
på grund af det tidspunkt, vedkommende døde på.
Da de døde, taler de om det liv,
der lå forude, og hvad fremtiden ville bringe.
Jeg føler, mit liv blev taget fra mig meget pludseligt.
På den måde, det kommer ind,
vil jeg holde denne her, for jeg føler mig draget til den.
Jeg må se, hvad det er, for det føles nærmest idyllisk.
Billedskønt.
Jeg fornemmer, at der er en bekræftelse af det, men det er sært.
Uden at sige for meget
kender nogen af jer så til en, der døde for tidligt?
-Ja. -Okay.
Lige et øjeblik.
Der er en hat.
Det er afgjort ikke en hat, jeg holder i hånden.
Men jeg ser en hat. Det er lidt sært.
-Jeg var ved at tage en hat med. -Ja? Hvis hat?
-Hans. -Okay.
Lad mig snakke om hatten.
Jeg tænker: "Jeg holder den her, men det er ikke en hat."
Jeg fortsætter, for jeg har…
Lad mig se, hvad forbindelsen er. Lige et øjeblik.
Kender nogen til en Wayne?
-Gør I? Wayne? -Ja.
Ja? Hvad forbindelse har Wayne til den yngre mand, der døde?
-Han er hans onkel. -Var hans onkel.
-Var onklen glad for at fiske? -Ja. Han er fisker.
-Okay. -Det er vildt.
Det føles, som…
Sært.
Han viser mig rækker af køretøjer af en eller anden grund.
Jeg ved ikke hvorfor.
Når en præsident dør, kører man i bilkorteger, ikke?
Der er en følelse af: "Jeg vidste, jeg var elsket,
da jeg så det udtrykt sådan." Det betød noget for ham.
Jeg vil gerne vide,
hvem han var for dig? Hvad hed han?
Han hed Trey. Han var … Undskyld.
-Det er okay. -Ud med det.
Han var min mand, og…
Vi fik en lille pige,
og fire uger efter fødslen,
kom han hjem fra arbejde, og alt var helt normalt.
Vi gik i seng,
og han fik et slagtilfælde midt om natten.
Kort fortalt tog vi på hospitalet, og de fandt en skade i hjernen.
Der startede tre år med hjernetumorstråling og kemoterapi.
Jeg får følelsen af:
"Jeg begik ikke selvmord, men jeg ville have gjort ting anderledes."
Mænd er meget svære at få til at gå til lægen.
Jeg sagde det fra starten til Trey.
Havde han gjort det, havde de måske taget ekstra prøver
og set det, så havde vi måske været på forkant med det.
Måske var det gået anderledes, men…
-Jeg ved ikke. Det er bare … Ja. -Ja. Du gjorde, hvad du kunne.
Min datter sagde, efter Trey døde,
at hun mærkede. han nussede hende på ryggen, til hun sov.
-Tror du, man kan mærke hans hånd? -Ja.
-Absolut. Ja. Varmen. Ja. -At hun faktisk kan…
-Hun var tre år, men jeg troede hende. -Ja. Absolut.
Det sker ofte, at de mange gange ikke vil komme flere gange,
fordi de ikke vil gøre vores sorgproces værre.
-Okay. -Af og til kommer de kun én gang
for at sige: "Alt er godt" eller "jeg er hos dig".
Det sker af og til. Det er ikke unormalt.
Han virker som en fyr med sans for humor.
-Ja. -Og en dum sans for humor.
Det er pænt ment. Det skal forstås pænt.
Han kunne vist være fjollet, bare fordi han havde lyst.
Ved du, hvad far-jokes er? Jokes, som er lidt: "Seriøst?"
-Det er klart ham. -Ja.
Godt. Okay.
Han viser mig hele tiden et ur, og når det sker,
betyder det altid, at de ventede med at drage bort,
og da han fik lov til at gå, så tog han afsted.
Han lægger stor vægt på,
at han fuldt ud forstår, hvor hårdt og svært det var at gøre.
Der er en følelse af i det ene øre: "Nej, bliv hos os"
og i det andet: "Du må gerne gå."
At få den tilladelse gjorde, at han kunne komme fredfyldt herfra.
Vi stod omkring ham derhjemme, og jeg sagde, at det var okay.
-Og så døde han. -Hold da op.
Kender du nogen, der arbejdede med olie,
på en boreplatform måske?
Det skal jeg nævne af en eller anden grund, for det var sært.
-Hvis det kom ind. -Pas.
-Der er meget. -For fanden! Undskyld.
Det er helt fint.
Det er helt fint. Alt okay.
Hvem arbejdede med olie?
-Min nuværende forlovede og min far. -Forstået.
De udtrykker stor begejstring
over dit privatliv også ud over din forlovede.
Det ser lyst ud. Der er stor begejstring. Der er så meget liv, der skal leves.
Jeg kan ikke understrege det nok, hvor stor kærlighed, der er til dig,
og hvor glad han er for din fremtid. Det er det vigtigste budskab her.
-Så… -Det betyder alverden for mig.
-Klart. -Det betyder virkelig alverden for mig.
Noget, jeg ville nævne, var referencen til rækken af køretøjer.
Det virkede interessant og betydningsfuldt.
Det var Treys begravelsesoptog.
Trey var også redder.
På kirkegården var der nok flere hundrede ambulancereddere
stillet op til det sidste opkald, hvor de stryger hans skiltenummer.
Dette er sidste opkald til 6-1-7.
I de sidste syv år har du vist et passioneret engagement
over for familie, venner og East Baton Rouge.
Du vil blive savnet dybt. Borte, men ikke glemt.
John Dolan Thompson III, Trey.
Vagt afsluttet kl. 13:24.
-Det var betydningsfuldt og stort. -Ja.
-Sikke en afsked. Det er smukt. -Ja.
Jeg var fan før, men nu er jeg superfan.
Mange tak.
Da Theresa er i New Orleans, vil jeg vise hende betydningsfulde steder
i vores familie,
for det er også en del af den, hun er.
-Du vil nyde det. -Ja. Sikke et minde.
-Jeg prøver ikke at græde. -Du godeste.
Det er okay. Det er fint.
-Det er en smuk, og glad dag. -Ja.
Mary fortalte os, at hun var for lille til at huske noget om,
hvad der førte til, at min mor forsvandt.
Det bliver godt at se hendes nabolag, hvor min mor burde være vokset op.
Måske får jeg nogle indtryk, der udfylder nogle huller.
Det er måske lidt søgt, men man har hørt om mærkeligere ting.
Hold da op.
-Hvad sker der her? -Vi skal finde det hus, vi boede i.
Okay.
Da mor mødte din far.
-Javel. Okay. Interessant. -Okay. Vi skal herind.
-Skal vi indenfor? -Ja.
Jeg boede her som barn sammen med min bror.
Mor blev gift to gange.
Første gang som 18-årig. Han forlod mor.
Så med Georges og min far.
Han forlod hende … sammen med os.
Min mor lavede mad her i huset, og den dag mødte hun Theresas far.
Han hed Joe.
Han malede et sted på vejen, og jeg sagde, min mor bagte småkager.
-Det var så… -Så fik I mere end småkager.
Ja. Mange ubesvarede spørgsmål.
Det er overvældende at være i huset her i Algiers Point.
Jeg har fået mange indtryk, men jeg har ingen kontekst at sætte dem i.
Ingen i min biologiske familie bor der.
Derfor kan jeg ikke placere det, jeg får ind.
-Hvad ved vi om ham? -Ja. Hun havde haft to dårlige ægteskaber
og troede, Joe ville giftes med hende.
-Okay. -Det sagde han, at han ville.
Men det blev ikke sådan, vel?
Jeg ved ikke, hvad hans intentioner var,
men han ville ikke støtte mor, da hun blev gravid med Theresa.
Tænk dig lige? To børn, ugift og gravid.
Der var så meget skam i det.
-Theresa, søde. Her blev du født. -Du godeste.
-Hold da op. -Her blev du taget fra mor.
-Det var et mor-barn-hospital. -Wow.
-Og … Ja. -Kun for fødende kvinder. Okay.
Jeg tror, her var nonner dengang, da det var et gammelt hospital.
Dengang blev mange børn bortadopteret.
Stella var også meget religiøs.
-Tyler fortalte lidt om, hvad han tænkte. -Sådan fik hun fat i de sårbare mødre.
Præcis, for hun fandt altid en måde at snige sig ind i kirker på
og spille på folks sympati.
Når man hørte Stella tale, lød hun som en søndagsskolelærer.
Hvordan mor mødte Stella, og hvordan hun så fik Theresa,
er et mysterium, men jeg ved, vi ikke bare smider familie væk.
Det var en syg situation,
og det er det stadig, for det er ikke afsluttet.
Hele dette område var et lukket område,
hvor Saint Thomas-boligerne lå.
-Folk boede der altså. Ja. -For dårligt stillede?
Ja, men de kaldte det almennyttige boliger.
Almennyttige boliger.
-Okay. -Interessant.
Jeg ville vise dig det her, Theresa.
-Det er Saint Mary 601. -Okay.
-Der mødtes du og jeg. -Okay.
For første gang.
-Jeg glemte aldrig den smukke pige. -Du godeste.
-Stella kom en dag hjem til os. -Ja.
Kun mor og jeg var hjemme. Jeg var omkring 10 år.
Ud fra det, du siger, har jeg været fem.
Ja, og da hun kom ind, blev der ikke sagt ret meget.
Det var et sært besøg,
men jeg vidste ikke hvem du var.
Jeg vidste ikke, hvem hun var. Ingen anelse.
-Du vidste, der var noget galt. -Ja.
Mor var ikke glad, og hun tog dig med ovenpå.
-Og hun gjorde dig i stand. -Okay.
Mor havde et rengøringsskab.
Stella åbnede skabet og stjal mit babybillede.
Det er en ting mere. Hun stjal dit babybillede.
Hun skulle bruge det til at vise, at hun havde fået mig,
og vi er søstre og ligner hinanden. Stella må have fået noget ud af det.
Hun havde altid en dagsorden.
-Hun var lusket. -Det er vildt.
Mor kom ned med dig ved hånden.
Det næste, jeg husker, er, at vi stod ved bagdøren.
Jeg følte, vi sagde farvel.
Da vi gjorde det, stod vi to sådan her.
Måske ville mor sikre sig, at vi fik set hinanden.
Mor fortalte mig i døren: "Det er din lillesøster."
Det er svært at forstå, at min mor, Mary Baroni, ikke kunne tage mig tilbage.
Jeg så bare på hende. Jeg ville vide, hvorfor vi ikke fik dig.
-Okay. -Hun sagde: "Det kan jeg ikke."
Så satte vi os ned.
-Ja. -Og hun græd.
Så sagde hun: "Stella."
Jeg husker den dag med dig, Theresa,
så tydeligt, og jeg kan ikke forklare det.
-Okay. -Det er stort.
-Ja, det er. -Tyler. Det er stort, fordi…
-Det er det bare. -Ja.
Det er okay.
-Han skulle være stolt af mig. -Det er okay, søde.
Jeg ved, det…
Jeg er taknemlig for, at tante Mary tager os med rundt
for at se de vigtige steder,
men vi har ikke fået nogen svar.
Jeg har fået mange indtryk uden en sammenhæng, de kan forstås i.
Det er meget muligt, at jeg kun kan få svar på,
hvordan Stella fik min mor,
ved at læse min tante Mary.
Jeg håber, jeg får chancen.
-Det er godt, vi kan gøre det her. -Ja, det er.
-Ja. -Jeg beundrer din styrke.
-For det er meget at bearbejde. -Det er fint. Mange tak.
Situationen var så intens,
at det både var forfriskende at se Mary og min mor sammen i dag,
men også bittersødt, for man kan mærke,
at de begge stadig har meget, der skal bearbejdes.
Man kan mærke vægten.
Det er kompliceret.
CALIFORNIEN
-Klar til podcasten i dag? -Ja. Jeg glæder mig til Kesha.
-Dine hovedtelefoner. -Smukt. Jeg lægger dem der.
-Skal de på? -Det bør fungere.
Ja, lad mig se, om jeg kan høre alle.
Kesha er på skærmen her.
-Kesha er på skærmen! -Hej.
Video og lyd virker. Vi er klar.
Velkommen til Kesha and the Creepies. Jeg er så spændt. Jeg er nervøs.
Jeg er helt oppe at køre over min næste gæst, Tyler Henry.
-Tak, fordi du kom til min podcast. -Så lidt.
Jeg ville ikke gå glip af den chance.
Hvor skal jeg dog begynde? Jeg er nysgerrig med hensyn til din evne.
Det startede egentlig for mig, da jeg var kun 10 år gammel.
Som 10-årig er det bare noget, der sker.
Det er ikke noget, man tænker på som en evne,
så det tog noget tid, før jeg dykkede ned i det.
Er du stadig kun ved at dykke ned i det?
Klart. Selv nu er der små ting,
der kommer igennem til dig, men man er nødt til at finde en balance.
-Kan du fortælle mig noget? -Jeg kan sige én ting.
-Jeg vil ikke overvælde dig. -Okay.
Før jeg gik online i dag, så jeg mit symbol for solen og månen.
Solen angiver altid en fødselsdag, livet,
og månen angiver folk, der dør. Altså døden. Så der er en dobbelttydighed.
Jeg ved ikke, om din mor har en søster.
-De lægger vægt på… -Det har hun.
…din tante.
Der var en bekræftelse med solen og månen af,
at inden for et døgn er der en fødselsdag og en dødsdag.
Hvornår døde din bedstemor?
Det ved jeg ikke. Må jeg…
Tjek bare. Naturligvis.
-Min kæreste skriver til min mor. -Ja, fint.
For der er en pudsig reference til din tante.
Når hun har fødselsdag, eller sådan … Din bedstemor ville ikke gøre dagen trist.
Det føles som et dødsfald og en fødselsdag side om side.
Virkelig? Min kæreste siger, at min bedstemor døde den 7. december,
og min tantes fødselsdag er den 6. december.
-Det havde jeg glemt. -Okay, det er interessant.
Der har været omkring et døgns tid mellem fødselsdagen og dødsdagen.
Det er sært. Så var det grunden til, at jeg så sol og måne.
-Du godeste. -Meget sært.
Godt gået, Tyler.
Ja, det er skønt.
Det har været en skøn samtale.
Det glæder mig. Virkelig.
-Tusind tak. -Tusind tak. Farvel.
Vi gjorde det.
-Ja. Det var godt. -Hold op, hvor var det sjovt.
Mary er så sød. Hun kom med gaver til mig.
Lad os starte her. Hun kom med papirer, jeg skal vise dig.
-Det er alt sammen familieting. -Ja.
Det her er bare små søde ting. Jeg vil vise dig den her.
Det er min mors parfume.
Det er en meget gammeldags slags, som jeg ved, jeg har set før.
Da hun tog den frem, sagde jeg: "Jeg har set den før."
Jeg har vasket hænder et par gange, men den lugter stadig godt.
-Ja, det gør den. Ja. -Er den ikke dejlig?
Og så er der bare … Rosenkranse er normalt med perler,
men det her er et rosenreb. Det har jeg aldrig set før.
-Fascinerende. -Nogen må have lavet det til min mor.
Ja. Det er svært at se på.
Ja. Det er rart at have de ting. At have en forbindelse.
Det har været hårdt. Jeg føler med dig,
mere end jeg kan udtrykke,
og du siger, at alt er fint, men jeg føler med dig,
mere end jeg kan udtrykke. Det er bare så trist.
Jeg kan ikke fokusere for meget på visse ting.
Jeg ved, hvornår jeg skal holde op med at tale med min søster Mary.
-Ja. -Jeg elsker hende,
men lige nu er jeg drænet fysisk.
Jeg vil ikke græde. Det er ikke nu, der skal grædes.
Det er for sent, men det er fint. Du må få det ud,
-for du er et stærkt menneske. -Ja.
-Men du skal føle det, du føler. -Ja.
Det ved jeg, Tyler. Jeg går nu, okay?
Ja.
-Elsker dig. Undskyld. -Elsker dig.
Det dræner også dig.
Nej, jeg kan ikke forestille mig, hvordan det er for dig. Det er…
Ja. Det…
-Jeg må friskes op. Så går jeg. -Klart. Tag dig god tid.
Min mor er god til at adskille tingene,
og af og til er hun nødt til at give efter for sine følelser.
Men generelt er hun god til at lægge tingene fra sig
og ikke tage dem frem.
SENERE DEN AFTEN…
Min mor gik,
og kameraholdet gik, og jeg sad med en æske og tænkte:
"Jeg gennemgår den", og det gjorde jeg jo, og jeg holdt rosenkransen
og så på billedet og så videre. Prøvede den på rundt om halsen.
Så tudbrølede jeg, for det var så følelsesladet.
Jeg mærkede min mors smerte og min egen
ved at vide, at det var en, jeg aldrig fik lov til at møde.
Det var min bedstemor. Var det ikke for hende,
ville jeg ikke have været til,
og det føles, som om vi begge to blev frarøvet os det forhold,
og alt det, vi havde, ligger nu i en æske,
Og det var ikke hende. Kun hendes ting.
Der var noget smerteligt over det.
Nærmere kommer jeg ikke på at kende min bedstemor.
Lidt er bedre end ingenting, men…
Tingene erstatter ikke tomrummet, som hendes fravær giver.
Ja.
Der ligger et billede af min oldemor i æsken.
Min mor sagde, at det er godt at have,
men det gjorde også ondt at se på hende, for det føltes som: "Hvordan kunne du
lade være med at hjælpe og forhindret dette i at ske?"
Jeg vil gerne vide, hvad der skete på hospitalet.
Samme her.
Jeg tegner lidt og ser, hvad der kommer.
Det er svært at lægge følelsesmæssigt afstand til.
-Ja. -Men jeg prøver.
Jeg får i hvert fald nogle indtryk, og når jeg dykker ned i det,
prøver jeg at lægge afstand til det, der kommer ind.
Bliver jeg for følelsesladet, engageret, farvet,
bliver kontakten til den anden side skæv.
Sådan.
Det er sjovt at læse familie,
men jeg vil formidle præcis det, der kommer.
Det står ret tydeligt for mig,
at din bedstemor har haft noget at gøre med, hvordan tingene blev.
Ikke nødvendigvis bevidst.
-Det ville være fælt. -Det ville være svært. Ja.
Men hun ville hjælpe og give min mor et bedre liv.
Det kommer ind sådan, at…
Der er en følelse af, at det er for sent, da jeg opdager, der er noget galt.
Det føles helt klart, som om min mor blev…
…taget på en måde, som din mor ikke havde til hensigt.
Ja.
Vi har ingen beviser på, at min oldemor kendte til
eller hjalp til med adoptionen, men alligevel
føles det i min sjæl, som om min oldemor var delagtig i
at prøve at give min mor et bedre liv.
Det er faktisk alt … Min bedstemor.
Min eneste forbindelse til hende ligger i denne æske. Det er alt.
Ja. Har du holdt noget af det?
-Ja, det har jeg. -Har du?
Jeg tog en kort pause. Jeg græd.
Jeg følte og så ingenting. Fik ingen billeder.
Men … Det var ydmygende for mig.
Som medium er jeg vant til at holde folks ting og skabe kontakt
til deres kære.
Jeg holdt min egen ting. Bar den om halsen.
Og jeg mærkede intet.
-Wow. -Ja.
For første gang føltes det, som om … Jeg ved ikke.
Et øjeblik følte jeg mig ikke som et medium.
Jeg var bare et menneske.
Det var ydmygende. Så jeg græd. Jeg tænkte: "Jeg mærker intet fra den.
Jeg føler kun sorg, som alle andre ville føle."
-Det virker lidt som din kryptonit. -Ja.
De svar, jeg giver andre, kunne jeg virkelig godt bruge selv.
Det virker som en kosmisk joke, at jeg kan gøre det for andre,
men når jeg selv har brug for det, sker der ingenting.
Gid de ville sige: "Det var det her, der skete",
men jeg har ikke fået så meget som en snert af det.
I dette tilfælde er det bare for tæt på.
Frustrerer det dig?
Ja, det gør det.
Det krævede bare, at én kom ind og gav mig svaret.
Derfor har det været så vigtigt med denne søgen efter kilder,
der kunne understøtte det, vi tror, der skete.
Jeg prøver stadig at finde ud af, hvordan det hele passer sammen.
Hvad tror du forskellen er på overtro og OCD?
-Der er nok ingen. -Ja, for det lyder som overtro.
Ja. Nej, det er præcis det samme.
Jeg anser ikke mig selv for at være overtroisk.
Kun lidt troisk.
Jeg laver sjov. Det var dumt.
-Jeg er halv-troisk. -Ja, medium-troisk.
Der er smukt heroppe.
Mine nerver står på højkant: "Giv mig et shot."
-Det er dit problem. -Ja, det hader du.
Ja. Det er dit problem.
Sådan føles det. Åh gud.
Jeg ryster helt.
Ja, jeg er nervøs.
I de seneste år
har jeg fortalt dig ting om mig selv, som jeg tror, du måske allerede vidste.
Jeg er glad for, at du er stolt af mig
og det, jeg laver. Du ved, din støtte betyder alt for mig.
Der er folk, jeg var supertæt på, som er døde,
og jeg vil vide, om de er stolte af mig, eller om de ikke er.
Så jeg … Om de stadig bare undrer sig.
-Så er vi her. -Godt.
Det er en meget stram…
Ja, meget stram, ikke?
-Det sagde han også i går. Frygteligt. -I guder, Heather.
Åh gud.
Kønt.
-Hej. Hvordan går det? -Hej.
-Skønt. Tak, fordi du kom. -Tak for invitationen.
-Fedt. Sikken smuk udsigt. -Ja, fantastisk, ikke?
Jo.
Jeg har min notesblok her, og i løbet af processen
laver jeg kruseduller.
-Okay. -Der kommer ting ind.
-Det hjælper. Vi taler om det. -Okay.
Har I noget med?
-Jeg har. -Nej.
Det er nogle mønter.
Fabelagtigt. Læg dem bare der.
-Og den her. -Åh, fedt. Det er skønt.
Jeg laver nogle kruseduller og formidler det, der kommer.
Godt. Der kommer mere end én person.
Nogle uden forbindelse til tingen her, men også andre.
Det interessante her er,
at der er en glæde over, at du er her, eller at du sidder her.
De er glade for, du kom, men jeg ved ikke, om du er nervøs,
tilbageholdende eller hvad, men de er glade for, at du er her.
Det skal jeg fremhæve.
På familieniveau, altså forbindelser, folk vi kender,
er mange i din familie gået bort i en meget høj alder.
og de har det fint. Intet problem. Men der er et par,
to dødsfald, jeg skal tale om, som virker for tidlige.
Okay.
Den ældste af dem interesserer mig mere end den yngste. Okay.
Han døde mere midaldrende.
Det føles som en mand. Kender du en midaldrende mand, der døde?
-Ja. -Okay. Han virker nemlig vigtig.
Der er en situation…
Nogen havde det meget svært følelsesmæssigt,
før de døde, på grund af familieforandringer.
-Det må jeg forklare, fordi… -Jeg fik kuldegysninger.
Som om nogen er midt i et brud
eller en forældremyndighedssag eller i en strid,
og personen så dør. Sådan udtrykker de det.
-Meget tydeligt. Giver det mening? -Ja.
Det virker vigtigt. Hvem er det til?
Vil du gerne vide det hele?
Tekster af: Pia C. Hvid