NETFLIXOVA SERIJA
Čini se da se vraća ljudima kojima se okružio.
Htio je doći do novca, svašta je radio.
Moram posumnjati da to ima veze s njegovom smrti.
Znao je da se ne može izvući.
Da?
Pada li vam što na um?
Gotovo kao da je…
Znao da će taj dan umrijeti.
Zvao je moju mamu.
Bio je čudan. Pitao ju je je li dobro.
Začudila se pitanju i rekla da je dobro.
Da.
-Imao je posla s opasnim ljudima. -Da.
I…
Mogu samo nagađati da mu je netko prijetio.
-Ako nešto ne učini… -Da.
-Naudit će njegovoj obitelji. -Da.
-Znamo tko ga je ubio? -Još ne.
-Nagađam. -U redu.
Zapamtimo ovo. Pokazuje mi da su ga namamili.
Na to mjesto. To trebate znati.
-Dobro? -Ajme meni.
Ako sumnjate na nekoga čovjeka,
ako ga možete s tim povezati, on vam to sada potvrđuje.
Moram biti oprezan. Ne želim nikog optužiti.
Ali ovo vidim.
Netko ga je izdao.
Njegov tadašnji „prijatelj”
čovjek je koji ga je namamio, rekla bih.
-Aha. -Do čovjeka koji je pucao.
Da.
Poznato nam je da je taj „prijatelj”
posljednji bio s mojim bratom.
Kaže da ga je odvezao do benzinske crpke.
Ali nitko ga ondje nije vidio.
-Mislim da će pravda biti zadovoljena. -Misliš?
Mislim da je počinitelj…
Vidim simbol za zatvor, ali drukčije.
-Dobro. -Dakle, možda ulove počinitelja.
Zbog nečega drugog. I onda možda nešto doznaju.
Unatoč svemu imam dojam da je bio dobar čovjek.
-Znate? -Bio je.
Bio je zbilja dobar brat.
Jako mi nedostaje.
Brat je vrlo mlad završio na ulici.
I on i ja. Onda smo počeli varati.
Počeli smo ilegalno zarađivati.
Nismo mislili na posljedice.
Nitko nam to nije rekao. Nismo imali uzore koji su mogli reći
da ćemo završiti mrtvi ili u zatvoru.
Nitko nas nije izvodio na pravi put. Nismo imali takve uzore.
Moj je brat u saveznom zatvoru proveo sedam godina.
Godinu dana nakon što je izašao bio je mrtav.
Kad sam odlučila promijeniti život,
razlog je bila želja za opstankom.
Možda sam bila sebična, ali znala sam da moram otići iz grada.
Njega nisam tjerala da promijeni svoj život.
Zbog toga također osjećam kajanje i grižnju savjesti.
On nikoga ne želi okriviti niti osuđivati. Samo izražava kako se netko osjeća.
Vi se tako osjećate.
Ne želi da mislite da ste mogli ili trebali prije reagirati.
Da.
Čuju li me kad im se obraćam, kad se molim?
Apsolutno. Uvijek govorim, oni nas čuju. Osjećaju naše namjere.
Zato je ovo moćno.
Moj je cilj povezati se.
A kad im se naglas obraćate, oni to osjećaju, znaju.
Kad se molim…
Kad im se obraćam, molim da mi daju do znanja da su sa mnom.
To im kažem.
Niste sami, oni su i dalje dio vašega života.
To mi veoma pomaže.
Sad znam da su brat i tata sa mnom.
-Uz mene su. -Tako je.
-Mogu li vas zagrliti? -Naravno.
-Baš ti hvala. -Ovo je od obojice danas.
Hvala ti.
Tyler mi je dao dopuštenje da živim svoj život.
Dao mi je novi fokus i neku nadu.
-Baš je bilo krasno. -Je li?
-Zato sve ovo radimo. -Baš mi je drago.
Pomoglo joj je.
VIŠE SILE
TJEDAN POSLIJE
U New Orleans smo otišli u potrazi za spoznajama.
Razgovarao sam s obitelji u kojoj je mama odrasla, a sad idem biološkoj obitelji.
Možda na seansu.
Na hrpu ću staviti
rublje i ostalo da lako možete naći.
-Može. -Zvuči dobro.
Jedanput sam ih vidio. Svladaju li me emocije i postanem pristran,
poremetit ću vezu s drugim svijetom.
Nadam se da ćemo sve razjasniti.
Pomoći će mi bilo kakav podatak koji još ne znam.
Imam mnogo pitanja o svemu.
Na njih mogu odgovoriti samo ljudi iz New Orleansa.
Kako si danas zbog obitelji?
Dobro sam, veselim se. Sigurno će sve biti u redu.
Za svoju biološku obitelj doznala sam
prije dvije godine kad smo radili analizu DNK.
Vodili smo duge telefonske razgovore
i objasnili su mi što se dogodilo.
Da me majka dala na posvajanje.
Nisu znali sve pojedinosti, točno kako i zašto.
Cijelo me vrijeme traže.
A ja nisam imala pojma.
Emocije su me preplavile.
JEZERO PONTCHARTRAIN
-Ajme meni! -Pozdrav!
Ona vozi!
-Oprezno. -Ajme meni.
I ima ljubičaste nokte!
Zdravo. Ma vidi je.
Kako si?
Ja sam pet godina starija od Therese. Ona je moja mlađa sestra.
Sestru tražim od 1969.
Kojiput nisam znala ni otkud bih počela.
Ali uvijek sam mislila da ona nije gdje bi trebala biti.
I znala sam da mama na nebu želi da nastavim tražiti.
Mama i teta Mary izgledom su gotovo identične.
Jednako se oblače,
imaju jednake geste.
Ludo.
Što se događa, ljudi?
George, reci nam.
Ovako ćemo. Uvijek smo uzimali mreže i opremu.
I lovili rakove.
-Ma ne. Ajme! -Da, ovo je Bayou St. John.
Tu je jezero.
Odrasli smo u siromaštvu.
No iako nam je bilo teško, mama je bila fantastična.
Uvijek nam je pružala ljubav.
Želim Tylera i Theresu odvesti u lov na rakove.
Da dožive ono što smo mi kao obitelj radili.
Da osjeti vezu s našom majkom.
-Najbolja baka koju možeš zamisliti. -Znam.
Da je bar poznajem.
-Ona je ovdje duhom. -Apsolutno.
Evo što ćeš raditi, za početak. Vezat ćeš mamce na mrežu.
Dat ću ti rukavice.
Dobro.
Tu ćeš staviti tri pileća vrata.
Vezat ćeš kao da vežeš cipele. Čvrsto veži.
Dobro. Vežem za nit.
Moraš samo vezati mreže, spustiti ih i doći po njih.
-Ajme. -I tako uloviš ručak.
-Malo sam… -Savršeno.
GRANICA DUBINE
Baka je voljela ovamo dolaziti.
Toliko da bi navečer pohala piletinu i radila salatu od krumpira.
Da možemo ovdje biti cijeli dan.
To je bilo lijepo.
Trudila se da imamo lijepo djetinjstvo.
Moju baku opisuju kao ženu
koja se voljela zabavljati.
Voljela je jednostavne stvari, obitelj.
To joj je bilo najvažnije. Lako je nalazila sreću.
Drago mi je što potječem od dobrih ljudi.
Više cijenim i razumijem svoj život.
Izvuci mrežu ako možeš.
-Da vidimo. -Dobro, brzo ćemo je izvući.
Jesu li što ulovili?
-Jesu li što ulovili? -Ne znam.
Vuci.
Dobro, vučem.
-Ma vidi! -Imamo rakove!
-To je dovoljno za danas. -Eto.
-Dovoljno. -Tjednima ćemo to jesti.
Koliko toga! Nevjerojatno.
-Puno stane. -Ovo je baš poseban dan.
-Znam. To je zbilja divno. -Ajme.
Lete!
Ma vidi!
-Tako te volim! -I ja tebe volim. Ovo je divno.
-Divan povjetarac. -Da. I ne pada kiša.
Reći ću ti nešto o tvojoj mami. Našoj mami.
Da, tako je.
Zbilja se ubijala od posla
da mi možemo sve, da možemo ići na parade…
Veoma se sramila.
Mama se slomila.
Nakon što te dala Stelli.
Poslije sam doznala.
Bila sam premalena, ništa nam nisu govorili.
Vi i Mary sigurno imate divne uspomene na ovo mjesto.
Da sam bar bila s vama. Ali sada smo ovdje.
Vidim da ovo mojoj majci veoma teško pada.
Mogla je živjeti potpuno drukčije. Ta kriminalka to joj je oduzela.
U svemu ovome teško mi je procesuirati sve informacije koje primam.
Vidim da je mama emotivna kraj Mary i Georgea.
Vidim da sada nije vrijeme za to.
Za seansu. Ali nadam se da će uskoro biti prilike kad nas bude manje.
Ona je doista bila posebna žena.
-Vjerujem. -Jako si joj slična.
-Istina. -Hvala, počašćena sam.
Najteže mi pada ta velika ljutnja
zbog vremena koje mi je ukradeno.
Ne znam. Razmišljam i razmišljam o svemu.
Nekako je to za mene mučenje.
Kad opisuju svoje djetinjstvo, koliko je divna naša majka bila,
kakva je odlična majka bila, zabavna, izvodila ih je iz škole,
vodila u lov na rakove, uživali su zajedno.
Onda bi se vratili kući i zajedno kuhali rakove.
Lijepo bi proveli dan. Mislim da im zavidim.
Stella ništa od toga nije radila. Nikad u životu nije mi rekla da me voli.
Moj brat i sestra nisu bili bogati. Jadno su živjeli.
Ali njihova ljubav prema mojoj majci nema cijenu.
I postali su divni ljudi.
Ako imaš dom pun ljubavi, imaš sve, makar bio siromašan.
Sjećam se jednoga događaja. Valjda sam ga potisnula.
Zaboravila.
Kad sam imala 19 ili 20 godina,
nazvala me jedna žena i rekla:
„Stella me zvala iz zatvora. Kaže da nije tvoja majka.
Želim ti to reći, a ti s tom informacijom čini što želiš.”
Nisam joj vjerovala zato što je Stella stalno lagala.
Nisam ni pomislila da je to istina.
Ali da sam bar… Ljutim se na sebe.
Da sam bar povjerovala. Upoznala bih svoju majku.
Stella je bila takva. Stalno je lagala.
Zato nisam povjerovala. I žalit ću do smrti.
Vječno ću se zbog toga kajati.
Prvi dan u New Orleansu nismo doznali ništa više
o tome kako i zašto je moja majka došla u ruke ubojici Stelli.
Doznali smo kakva je divna majka moja biološka baka bila.
To me zbunjuje.
Ako je bila tako dobra majka, zašto je, zaboga, dala mamu?
To jednostavno nema smisla. Želim doznati jer znam da to mamu razdire.
Nadam se da ćemo dobiti što više odgovora.
Posebno zato što moj život određuju
pokušaji da ljudima s pomoću što više odgovora donesem mir.
Malo čudno. Danas je sve zamršenije nego inače.
Kako?
Primam mnogo toga o pomućenim mislima.
Sve je nekako zamućeno.
KALIFORNIJA
Evo nas.
Jupi!
Jednostavno je sve jako čudno.
Katkad se teže povezati na ovakvim mjestima.
Na koja zalazi mnogo ljudi.
Da, ostavljaju energiju.
Svi nešto zrače. A ja upijam kao spužva.
Pa, više kao stara trula spužva.
Drago mi je što si ovdje i zajedno smo.
-Znam. Jupi! -Jupi!
-Zdravo, kako ste? -Zdravo!
-Dajte ruku. -Smijemo?
Lauren. Tako mi je drago.
-Kamo da sjednem? -Ovamo. Dovući ću stolac.
Može.
Ponio sam bilježnicu. Svoju malu pomagačicu.
Može se javiti bilo koji znanac, član obitelji, čak i nepoznati ljudi.
-Samo ne odaj ružne obiteljske tajne. -Neću.
Imate li kakav predmet za mene?
Imamo pokoji.
Imamo ovo.
Dobro, krasno.
Tu ću ih staviti.
Krasno!
-Ta ljepota. -Divno. Dobro.
-Malo skupog nakita. -Divota! Ajme!
Dobro.
Baš čudno.
Dobro.
Dobro, uzet ću to.
Da vidim mogu li se povezati.
Evo.
-Gledam kao da ću shvatiti. -Znam, ja čitam.
Sve ću reći. Otkrivam što se događa.
Zanimljivo.
Malo drukčije.
Dobro. Trebam istaknuti žensku osobu, a ne mušku.
-Da. -Dobro.
Malo čudno. Govori mi o eskaliranju.
Neka situacija nekako eskalira.
Pokušavam doznati pojedinosti. Jer nekako je sve vrlo čudno.
Komunicirao sam s ljudima koji su svakako umirali. Ovo je čudno.
Da.
Zanimljivo.
Ni za mene kao medija ovo nije obična seansa.
Putem se nisam mogao otresti jednoga dojma.
Osjećao sam veliku pomućenost misli.
Ima smisla.
Kao da je netko pijan ili se osjeća…
Osjećao sam vrtoglavicu, to. Zamućene misli.
-Možemo to prepoznati. -Da.
U redu.
Vidim vodu koja šiklja. Kao na fontani. Ne znam.
Je li blizu bilo kakvih fontana ili nečeg?
Ne znam.
U trenutku smrti te osobe
prisutan je osjećaj…
Ne mogu… Osjećam distancu od nekih ljudi.
Oko nje su bili ljudi koji joj nisu bili bliski.
Moram to reći jer sam siguran da to komunicira.
-Iskreno. -Dobro.
Siguran sam da govori kako su je okruživali ljudi
koje nije poznavala.
Kad netko umre od raka, makar mlad,
obično su ljudi uz uzglavlje.
-Na ispraćaju. -Očekuju to.
To ne vidim. U tradicionalnome smislu.
Ovdje je osjećaj više da je odvedena, ukradena.
Život joj je ukraden.
-Sad me ima, sad me nema. -Točno.
Tako to komunicira.
Zanimljivo, u vezi sa smrću naglasak je na veselju, ne znam zašto.
Imamo mračnu dihotomiju. Netko umire.
A s druge strane ljudi se vesele, uživaju.
Sretni su, veseli.
Znate, ovo je baš iritantno.
Stalno vidim glazbu. A u baru smo.
Katkad tu ima glazbe, ali nije samo to.
Raspoloženje se ne poklapa sa smrću.
Svirala je glazba. Znaš.
-Točno. -Bilo je naglo.
Voljela je glazbu.
Voljela je country glazbu.
Ustala bi i plesala, pjevala.
Da.
Ovo je čudno. To.
Je li s njom povezano neko ime na C ili K?
Čujem snažan glas K.
Kako se zvala?
-Chrissy. -Aha.
Tko vam je ona bila?
Prijateljica iz studentskoga kluba. Zato smo dale stole.
Nisam shvatio što je to. To nosiš kad diplomiraš?
-Nisam diplomirao pa ne znam. -Da.
Studirale smo ekonomiju. Stolu smo nosile preko odjeće.
-To je ukras koji nosiš na diplomi. -U redu.
Na posljednjim fotografijama s njom imale smo stole.
-Da. -Divno.
-Bila je tako super cura. -Da.
Divna prijateljica. Zabavna.
Zabavna, ali iskrena. I kada to nisi htio.
Baš je bilo ugodno u njezinom društvu.
Baš lijepo. Posebno.
Čudno. Nešto s knjigom.
Zanimljiv simbol.
Znate li je li prvi dan mjeseca po nečem važan?
Nekako će joj se odati počast.
Vidim nešto možda slično spomen-ploči.
Smišljam kako da to uobličim.
Uklesano u kamen, samo tako to mogu reći.
Zapamtite ovo što ću reći.
Netko je zasadio drvo njoj u spomen ili će ga tek zasaditi.
I to će biti velik događaj.
Prava ceremonija. Vidim iskapanje zemlje, sve to.
Ništa ne znate o tome?
-Znamo, da. -A da? Dobro.
I to prati osjećaj ponosa. Zbog takvog iskazivanja časti.
Primam još toga. Sav se ježim.
Vidim ljude koji trče, jure.
I osjećam mnogo straha u pozadini onog što se ovdje zbilo.
Što se tiče liječničke pomoći, prekrižena je velikim crvenim znakom.
To uvijek znači da pomoć nije stigla na vrijeme s obzirom na težinu situacije.
-Policija je kasno došla. -Točno tako.
Prekasno su došli, jesu.
Dobro, nastavit ću.
Ovo je teško objasniti.
Ali primam ovu simboliku.
Idem odozgo prema dolje.
Kao da sam gore pa onda dolje.
-Fizički. -Da.
To je potpuno točno.
Dobro.
Ovdje je jako važan zvuk koji se odbija.
Znam da je to čudno, ali taj je zvuk nekako važan.
Nije mi baš jasno odakle to dolazi.
Samo tako to mogu opisati.
Kada to primam…
Kao da ne znam kamo bih pogledao.
Kao da sam doslovno…
-Ima tu puno toga. -Da.
Dakle, što se dogodilo?
Bila je na koncertu.
Napadač je pucao u mnogo ljudi.
-Sve što si rekao ima smisla. -Da.
Nastavljamo izvještaj o strašnoj pucnjavi u Las Vegasu.
S najviše žrtava u američkoj povijesti.
Napadač je sinoć počeo pucati
oko deset navečer po lokalnom vremenu
s 32. kata
hotela Mandalay Bay u Las Vegasu, iz automatskog oružja.
Nastao je kaos, ljudi su trčali.
Hotel Mandalay Bay, na polovici zgrade.
Odande dopire pucnjava.
Policija je kasno došla.
Bježite, odande se puca! Onamo!
Onamo!
Ubijen je 61 čovjek, ali gotovo 500 ljudi je ozlijeđeno.
Na raznim lokacijama ima spomenika.
-Ali mi smo htjele spomen-ploču. -To nam je palo na um.
Ljudi su uživali na koncertu
i sve su ovo ostavili za sobom kad su pobjegli.
Zbog tragičnoga događaja sada vlada tišina.
Imate li kakva pitanja za nju?
Jesi li dobro?
Jesi li na kraju bila dobro? Ne znam.
-Znaš? -Naravno.
Ona o tome govori kao o nečem što se jako brzo zbilo.
Komunicira prihvaćanje i mir.
Ne mogu dovoljno istaknuti koliko je radosti u njoj.
-Osjećaj mira prevladava. -Divno.
-Ali to neće… -To je utješno.
Znam da to neće izbrisati taj događaj.
-Neće. -Hvala što ste to podijelile.
Znam da je teško govoriti o tome.
Sad mi je jasno zašto mi je to bilo tako čudno.
To nije baš uobičajena situacija.
Nadam se da će ovo malo i dići svijest o oružju i nasilju.
-I ja se nadam. -Zato što…
Oni doista ne žele da im smrt oboji život.
Njezina smrt može biti prilika za dizanje svijesti o važnim temama.
To će mnogima pomoći.
-Hvala ti, doista. -Ništa.
Možeš li nam još reći koje će brojeve idući tjedan izvući na lotu?
-Pišu na poleđini bilježnice. -Da?
-Da vam pokažem… -Ne izgovaraj, ostavi je.
-Morao bih vas povesti. -Može.
Da, da.
I ako trebate piće, ima ga ovdje.
-Čuvajte se. Pozdrav! -Uživaj u ostatku dana.
Mislim da je lijepo što smo dobile potvrdu
da je ona i dalje sretna.
I dalje pleše.
To je ono što sam htjela čuti.
Studentica iz kluba
koja je ubijena u pucnjavi u Las Vegasu.
Putem sam imao dojam pijanosti.
-Ljudi su pili. -Da, rekao si…
Rekao si da su misli zamućene. Nisi bio siguran.
Shvatio sam da je pila.
Prenosila ti je dojam svega.
-Ondje. -Ondje u tome trenutku.
DOLINA SANTA CLARITA KALIFORNIJA
Fascinira me razmišljanje
o tome kako mogu pospješiti svoj svakodnevni posao.
Dok radim, črčkam.
Tako se povezujem.
Ako negdje mogu biti prije seanse
i ondje primati jasnije dojmove, naravno da ću to pokušati.
S tatom sam izradio psihomantej.
Da vidimo.
Polako nastaje.
Molim?
Kako muževno! Sav taj testosteron!
Psihomantej se temelji na drevnom procesu
komuniciranja s višim silama.
Potječe iz doba starih Grka, antičke Grčke, nekropola.
Ožalošćeni bi onamo odlazili da se pokušaju povezati s mrtvima.
Treba ući u neki prostor.
Tada je to bio podzemni prostor, špilja.
Da te preplavi tama.
Tako su ljudi mogli svašta doživjeti.
Vidjeli bi i osjećali svašta što inače ne bi.
Psihomantej to modernije oponaša.
Proces ide ovako. Uđeš u komoru i 45-60 minuta gledaš u zrcalo.
Zrcalo je postavljeno tako da ne vidiš sebe u njemu.
Većina ljudi nešto vidi.
Katkad boje, katkad simbole.
A katkad vide i lica
ili potpune utvare ljudi koje su poznavali.
A čak i nepoznatih ljudi.
Budući da sam medij, nekako je prirodno
da i ja uđem u komoru i vidim što mogu dobiti.
I hoće li se to razlikovati od iskustva običnih ljudi.
Prvih 10-15 minuta
nisam ni izvana ni iznutra osjetio išta posebno. Ništa nisam vidio.
A onda mi je s vremenom svega bilo malo previše.
Nešto me dodirnulo po ramenu.
U zrcalu sam vidio ruku.
Vidio sam ženu s madežom na gornjoj usnici.
Čudno.
Vidio sam nešto u vezi s Grčkom.
Vidio sam riječ „Grčka” ispisanu bijelim slovima.
Osjetio sam nekoga djeda.
Vidio sam muškarca dulje smeđe kose.
-Mladog ili starog? -Mlađeg muškarca.
Živog, ne mrtvog.
To je bilo čudno. Očekivao sam mrtve. A vidio sam žive ljude.
U seansi se dotaknem i živih i mrtvih ljudi.
Medij sam, razgovaram s mrtvima.
Ali često govore o živima.
Koji su na svijetu.
I tijekom komuniciranja s drugim svijetom
često primam informacije o još živim ljudima.
O tome kako žive, što rade.
Što su radili. Katkad o njihovim problemima.
I te su poruke važne.
Ne moraju uvijek biti s drugog svijeta.
Kakvo iskustvo! Kao neka droga. A ja drogu drukčije neću doživjeti.
Zato što sam poprilični štreberko.
Najvažniji je zaključak da psihomantej izaziva unutarnje vizije.
Nisam to očekivao.
Očekivao sam da ću sve važno vidjeti u zrcalu ispred sebe.
No čini se da ono samo čovjeka dovodi u stanje
u kojem lakše sve prima.
KALIFORNIJA
-Pozdrav! -Pozdrav! Baš mi je drago!
Tyler, kako ste?
-Baš mi je drago. -I meni.
Hvala što ste me zvali. Divno.
-Hvala što si nas zvao. -Naravno.
-Dobro što to više nije san. -Znam.
Seansa s tobom. Sanjao sam te.
Divno. Predosjećaj.
-Suđeno nam je. -Da.
Nešto vam želim reći.
Sinoć sam isprobao komoru za meditiranje i povezivanje.
Nisam znao da ćemo se mi danas naći.
Ali vidio sam grčkoga muškarca
i dugu bujnu smeđu kosu.
-Zbilja? -Da.
Očito je ovo prst Božji. Sav sam se naježio. Baš se veselim.
Svašta primam. Pokušat ću se snaći.
Želim pitati imate li koga zajedničkog
ili ste odvojeni?
-Poznajem njihove ljude, ali odvojeni su. -Dobro.
Ne poznaju se.
Rekli su da smijemo dovesti jednu osobu.
Nisam mogao izabrati.
Već sam rekao prijateljici.
Ne mogu sada dovesti nekog drugog.
Vrlo je važno.
Sutradan me producent nazvao i rekao da mogu dovesti još nekoga.
Dobro. Pokušat ću vas odvojiti.
-Imate predmete? -Da.
Dobro, stavite ih sve na stol.
Savršeno. To stavite tu.
Prvo ću ovo primiti ako može.
To? Može.
-Pa ćemo vidjeti. -Dobro.
Dobro.
Imate li kakve veze s ožujkom?
-Rođendan? -Rođendan mi je u ožujku.
Dobro, super. Usput.
Tako.
Poznate li nekoga Christosa?
-Da. -Tko je to?
Moj otac.
-Otac? -Kako čudno!
-Znam, jezivo. -Baš čudan razgovor.
Dobro, zanimljivo. Nastavit ću. Dobro.
Dobro. Vidim lik majke.
Ne za vas, nego za jednu od vas.
To bi bila najbolja majka na svijetu, ne znam kako drukčije to reći.
Ne znam zašto to tako jako primam, ali moram istaknuti.
To. Dobro.
Ima li tko od vas obitelj u New Yorku?
-New York? -Da.
Ne grad New York.
Ne, država New York.
Zanimljivo to primam.
Spominje niz žena koje su povezane s njom.
To obično znači da netko ima više kćeri.
Možda dvije-tri kćeri u obitelji.
Uglavnom, mnogo estrogena.
-Da. -Mnogo snažnih žena.
-Je li imala djece? -Jest.
-Je li imala kćeri? -Jest.
Je li ih bilo barem… Stalno vidim dvije ili tri.
-Koliko? Dvije? -Da.
-Jednu je rodila. -Dobro.
I jednu je posvojila.
Divno. Dobro.
Čudno.
Komunicira mi da je zadovoljna duljinom svog života.
Ovo je zanimljivo.
Neki ljudi geografski su bili daleko kad je umrla.
-Tek su sada čuli da je umrla. -Molim?
-Ajme. -Čudno.
Uopće joj to ne smeta.
Kao da joj nije stalo.
Kao, „U redu je, ne moraju biti uz mene.”
-To je istina, to je točno. -Dakle, to…
Da vidim što je ovo.
Govori o svojoj smrti.
Ali netko ne može biti s njom.
Gdje ste bili vi, a gdje ona kad je umrla?
-Neuilly, Francuska. -Bile ste zajedno?
-Jesmo. -Dobro.
Je li jedna od kćeri bila odsutna? Nije mogla doći?
-Nije bilo njezine djece. -Dobro.
-Ali ona je to htjela. -Da.
Dobro, imamo to.
Čudno.
Ovo će zvučati čudno.
Ali postoji veza…
Osjećam nekoga slavnog.
To obično znači
da je netko ili slavan ili povezan sa slavnima.
Ili s nekom povijesnom ikonom.
Ili… Shvaćate.
Imaš pravo.
-To je velevažan život. -Da.
Da, opisao bih ga nekako kraljevski.
Dobra riječ.
Baš sam htio reći, netko je ili u rodu… Idem korak dalje.
Poznavala je nekoga plemićke krvi ili ga je srela.
Tu ima neka veza.
Jer ne dobivam dojam slavnih lica na televiziji.
Mislim na dostojanstvenike, sa statusom.
To primam. Vidim nešto zanimljivo. Možda vam sada bude čudno.
Postoji neka Ruth.
-Znate to ime? -Da.
-Znate tko je to? -Da.
Šalite se?
Dakle, moram istaknuti Ruth. Baš zanimljiva žena.
Očito veoma impresivna.
-To vam želim reći. -Već su je tako nazivali.
-Vjerujem. -Poznata je po tome.
Sada me zanima tko je mama.
Bila je moja majka, baka, najbolja prijateljica.
Mnogo sam toga naučila.
-Mlad si. -Jesam.
Možda ne znaš.
-Ali to je ona. -Molim?
-Da. -Što?
Vi se šalite!
Prijevod titlova: Vida Živković