EN NETFLIX-SERIE
Han lader til at søge tilbage til dem, han omgikkes med.
Og skaffe penge. Gøre noget for penge. Den slags.
Jeg må tro, at det på en eller anden måde spillede ind i hans død.
Og han vidste, han ikke kunne komme ud af situationen.
Ja?
Siger det dig noget?
Det virker, som om han…
…vidste, han skulle dø den dag.
Han ringede sært nok til min mor: "Har du det godt, mor?"
Hun sagde: "Hvad mener du? Jeg har det fint."
Ja.
-Han omgikkes farlige mennesker. -Ja.
Og…
Jeg kan kun gisne om, at der kom en trussel.
-Hvis du ikke gør det… -Ja.
-…går vi efter din familie. -Ja.
-Ved vi, hvem morderen var? -Nej.
-Jeg har en anelse. -Okay.
Husk på det her. Han viser mig vist, at han blev lokket
hen til det sted. Det skal du vide.
-Okay. -Du godeste.
Hvis du mistænker den person, du tænker på,
for at være indblandet, bekræfter han det i dag.
Hold da op.
Jeg skal altid passe på, for jeg vil ikke mistænkeliggøre nogen,
men der er en følelse af,
at han blev forrådt.
Hans "ven" på det tidspunkt
er den, jeg mistænker for at have forrådt ham.
-Okay. -Lokkede ham hen til morderen.
Ja.
Men vi ved helt sikkert, denne "ven" var den sidste, der var sammen med min bror.
Ja.
Satte ham af på en benzintank, hvor ingen har set ham.
-Jeg tror, retfærdigheden vil ske fyldest. -Virkelig?
Jeg tror, at den, der gjorde det…
Jeg ser et symbol for indespærring, men anderledes.
-Okay. -Den person bliver måske pågrebet
for noget andet, og så afsløres det måske i den forbindelse.
På trods af alt det virker han som en god mand.
-Ikke? Ja. -Det var han.
-Han var en god bror. -Ja.
Jeg savner ham meget.
Min bror kom i uføre i en meget ung alder.
Det gjorde vi begge. Vi begyndte at skeje ud.
Vi begik ulovligheder for at få penge.
Vi tænkte ikke over konsekvenserne.
Ingen fortalte os det. Vi havde ingen rollemodel, der sagde:
"I ryger i fængsel, eller også dør I"
Ingen prøvede at rette os ind. Vi havde ingen rollemodeller.
Min bror røg i fængsel i omkring syv år.
Han blev løsladt, og under et år efter var han død.
Da jeg besluttede at ændre mit liv,
var det udelukkende for at beskytte mig selv.
Det var måske egoistisk, men jeg vidste, jeg måtte væk fra byen.
Jeg prøvede ikke at få ham til at ændre på sit liv.
Det fortryder jeg og føler skyld over.
Han lader ikke til at bebrejde nogen.
Han dømmer ingen. Det er sådan: "Sådan har nogen det."
Sådan har du det. Han ønsker ikke, du føler,
du kunne eller burde have handlet tidligere.
Ja.
Hører de mig, når jeg taler og beder for dem?
Helt sikkert.
Jeg siger altid, at de hører os. De mærker vores intention.
Det er styrken her. Når jeg læser,
udtrykker jeg ønsket om kontakt, og når du taler højt til dem,
kan de mærke det. De ved det.
Det er mine bønner til dem.
Når jeg taler til dem, er det sådan:
"Lad mig vide, I er her hos mig." Det siger jeg til dem.
Du er ikke alene. De er stadig en del af dit liv.
Det er godt at høre. Nu føler jeg, jeg har min bror og min far.
-De er her hos mig. -Præcis.
-Må jeg give dig et kram? -Gerne.
-Dejligt. Mange tak. -Det er fra dem begge i dag.
Tak.
Tyler har givet mig tilladelse til at leve mit liv.
Han har givet mig et nyt fokus og håb.
-Det var en smuk læsning. -Virkelig?
-Det er derfor, vi gør det her. -Det er godt at høre.
Det var så helende.
EN UGE SENERE
Vi kom til New Orleans for at finde svar.
Jeg har talt med den familie, min mor voksede op i.
Nu skal jeg tale med min mors biologiske familie
og måske give dem en læsning.
Jeg lægger en bunke
undertøj og ting der, hvor du let kan nå det.
-Okay. -Det lyder godt.
Jeg mødte dem én gang.
Bliver jeg for følelsesladet, engageret, farvet,
bliver kontakten til den anden side skæv.
Jeg håber, jeg kan få klarhed.
Alle nye oplysninger kan være gavnlige.
Jeg har mange spørgsmål til, hvordan det skete,
og jeg ved, kun dem i New Orleans kan have svarene.
Er det okay at skulle møde familien?
Det er fint. Jeg er spændt. Det skal nok blive godt.
Jeg opdagede først mine biologiske søskende
via DNA-testen for cirka to år siden.
I løbet af timelange telefonsamtaler har de forklaret mig, hvad der skete,
og hvordan min mor gav afkald på mig.
De vidste ikke præcis, hvad årsagen til det var.
De har søgt efter mig i alle årene. Det anede jeg ikke.
Det var så overvældende.
-Du godeste. -Hej.
Det er hende, der kører!
-Godt. Forsigtig. -Du godeste.
Hun har lilla negle!
Hej. Se lige dig.
Hvordan går det?
Jeg er fem år ældre end Theresa. Hun er min lillesøster.
Jeg har ledt efter min søster siden 1969.
Af og til tænkte jeg: "Hvor skal jeg ende og begynde?"
Men jeg følte altid, hun ikke var, hvor hun burde være.
Jeg ved, mor sidder deroppe og tænker: "Fortsæt."
Min mor og min tante ser næsten helt ens ud,
og de klæder sig ens.
De har samme adfærd.
Det er ret vildt.
-Hvad sker der her, folkens? -Hvad foregår der, George?
Der sker det, at vi plejede at tage net og så videre
og fange krabber og…
-Vildt. Hold da op. -Ja, det er Bayou St. John-området.
På søbredden.
Vi var meget fattige, da vi var børn,
men selv om der var hårde tider, var min mor skøn.
Hun sikrede sig, at vi altid havde kærlighed.
Så Tyler og Theresa skal med på krabbefiskeri,
for de skal opleve det, vi gjorde sammen i familien.
Hun skal have en forbindelse til vores mor.
-Den bedste bedstemor, du kunne have. -Ja, klart.
Gid jeg havde mødt hende.
-Hun er her i ånden. -Absolut.
-Nu skal du høre. -Okay.
-Først binder du nettet til. -Okay.
Jeg finder dig et par handsker.
Okay.
Man lægger de tre kyllingehalse der
og binder dem som en sko. Stramt, ellers tager krabberne dem.
Forstået. Bindes på nettet.
Man skal bare binde nettene fast derude og så komme tilbage efter dem.
-Du godeste. -Sådan fangede man aftensmaden.
-Det var lidt… -Perfekt.
Din bedstemor glædede sig så meget til at komme her,
at hun natten igennem stegte kylling og lavede kartoffelsalat,
og så sad vi her hele dagen.
Hold da op.
-Det var en god tid. -Vildt.
Hun gjorde mange gode ting for at give os en god barndom.
Ud fra alt det, folk har sagt om min bedstemor,
elskede hun at more og hygge sig.
Hun værdsatte de simple ting. Familien.
Det betød mest for hende. Hun var let at gøre glad.
Det er godt at vide, at mine aner var gode mennesker.
Det gør mig mere taknemlig for at være den, jeg er.
Vil du trække nettet op?
-Se, hvad vi har fanget. -Okay. Vi trækker hurtigt.
Fangede de noget?
-Fangede de noget? -Det ved jeg ikke.
-Åh. -Træk dem.
Godt. Trækker.
-Se, hvad du fangede. -Vi har krabber!
-Det må være nok for i dag. -Sådan.
-Det er nok. -Vi kan spise i ugevis.
Der skal gøres så meget.
-Det er utroligt. -Ja.
Det føles som en særlig dag.
-Ja. Det er skønt. Dejligt. -Du godeste.
Her kommer plasket!
-Okay. -Se lige der!
-Jeg elsker dig højt. -I lige måde. Det er så godt.
-Ja. Se lige brisen. -Skønt. Ja, og ingen regn.
Men en ting ved din mor, vores mor…
Jep. Det er rigtigt.
Hun plejede at arbejde
rigtig hårdt for at sikre, vi kunne komme til paraderne.
-Alt, hvad vi gjorde. -Ja.
Der var så meget skam.
Mor fik et sammenbrud,
da hun havde givet dig til Stella.
Det opdagede jeg senere.
Dengang var jeg for lille, og de fortalte os ingenting.
Du og Mary har sikkert gode minder om, hvad I lavede her.
Gid jeg havde været her. Vi er her nu. Det er det vigtigste.
Jeg kan mærke, det har været hårdt for min mor.
Hendes liv kunne have været anderledes. Det tog denne kriminelle fra hende.
Det er svært at fokusere på at bearbejde det, der kommer ind,
når der sker så meget.
Jeg kan mærke, min mor er følelsesladet i forhold til Mary og George.
Det viser mig, at det ikke er nu,
vi skal lave en læsning, men jeg håber, jeg kan
i de kommende dage, når vi kun er os selv.
Hun var et helt særligt menneske.
-Sikkert. -Du minder meget om hende.
-Ja, hun gør! -Tak. Jeg er beæret.
Det sværeste ved det her er, at jeg føler mig så vred over,
at den tid blev stjålet fra mig.
Jeg ved ikke. Jeg har tænkt over det på en million måder.
Det er på en måde som tortur.
Når de beskriver deres barndom, og hvor vidunderlig vores mor var,
og hvor god en mor hun var og sjov, og at hun tog dem ud af skolen
for at fiske krabber og holde en hyggedag sammen.
Bagefter tog de hjem og tilbredte krabberne.
De holdt en hyggedag. Jeg er nok misundelig.
Stella gjorde intet af det.
Hun har aldrig nogensinde sagt, at hun elskede mig.
Mine søskende var ikke rige. De boede i almenboligblokkene.
Men den kærlighed, de havde til min mor, kan man ikke sætte en pris på.
De blev skønne mennesker.
Det viser bare, at man kan være fattig, men så længe, man er elsket,
og der er kærlighed i hjemmet, så har man alt.
Jeg mindedes en hændelse, jeg åbenbart havde fortrængt
og glemt alt om.
Da jeg var 19 eller 20 år,
kontaktede en person mig og sagde:
"Stella kontaktede mig fra fængslet, og hun siger, hun ikke er din mor.
Det ville jeg bare sige. Gør med det, hvad du vil."
Jeg troede hende ikke, fordi hun fortalte så mange løgne.
Tanken strejfede mig ikke engang.
Men jeg ville ønske … Jeg er så vred på mig selv.
Gid jeg havde lyttet,
for så havde jeg kunnet møde min mor. Det var bare Stella. Hun løj konstant.
Så jeg troede hende ikke, og det må jeg lære at leve med.
Det vil jeg altid bebrejde mig selv for.
Første dag i New Orleans. Vi er ikke klogere på,
hvordan og hvorfor min mor endte hos Stella. En morder.
Men vi lærte meget om, hvor kærlig en mor, min bedstemor var, og det er forvirrende.
Hvis hun var så optaget af sine børn, hvorfor gav hun så min mor væk?
Det giver ikke mening. Det vil jeg opklare for min mor,
for jeg ved, det æder hende op.
Jeg ønsker, at min mor får så meget afslutning som muligt.
Mit liv er defineret af at prøve at hjælpe folk med at finde fred.
Det er sært. Det er mere tillukket end normalt.
Hvordan det?
Der er mange referencer til manglende mental klarhed.
Jeg føler mig lidt … Det står sløret.
CALIFORNIEN
Der er det.
Jubi.
-Flere sære vibrationer. Pudsigt. -Ja.
Sådanne mødesteder gør det sværere at få kontakt,
hvis mange mennesker er kommet og gået her.
-Ja, for de efterlader energi. -Ja. De … Det er som en svamp.
Helt ærligt mest som en urinaltab.
Godt, du er her, og vi gør det her sammen.
-Ja. Jubi. -Jubi!
-Hej. Hvordan går det? -Hej!
-Lad mig give hånd. -Må vi det?
Du godeste. Jeg hedder Lauren. Godt at møde dig.
-Hvor skal jeg sidde? -Der. Jeg flytter den her.
-Ja, det fungerer. -Ja.
Jeg har min skitseblok her.
-En nyttig skitseblok. -Okay.
Alle, du har mødt og kender, og af og til i familien
kan der komme nogen, vi aldrig har mødt.
-Luft ikke deres beskidte vasketøj. -Jeg prøver.
Når det er sagt, har I så nogle ting til mig?
Vi har flere.
Vi har de to her.
Okay, fabelagtigt.
Jeg lægger dem der, hvis det er i orden. Fabelagtigt.
-Denne smukke ting. -Skøn. Det…
-Nogle fine smykker. -Skønt! Du godeste!
Okay.
Hvor sært.
Okay.
Der. Jeg tager den her. Jeg vil se, om jeg kan få kontakt.
Der.
-Jeg ser ud, som om jeg forstår. -Ja. Jeg læser det.
Jeg sætter ord på: "Hvad foregår der?"
Meget interessant.
Det virker anderledes.
Okay. Jeg skal fremhæve en kvinde, ikke en mand.
-Ja. -Okay.
Det er lidt sært. Hun taler om noget, jeg bedst kan beskrive
som en optrapning. Noget trapper op på en måde.
Jeg søger flere detaljer, for det virker pudsigt.
Jeg har formidlet mange forskellige bortgange. Denne virker sær.
Ja.
Det er spændende.
Det er ikke en traditionel læsning for mig.
Der kom noget ind, som slog mig på vejen hertil.
Jeg følte mig meget mentalt sløret.
Det giver mening.
Som hvis man er fuld, eller hvis man føler sig…
Jeg blev svimmel. Sådan føltes det. Hjernen var ikke klar.
-Ja. Det ringer klart en klokke. -Ja.
Okay.
Jeg ser vand, der sprøjter ud som et springvand. Jeg ved ikke.
Gad vide, om der var springvand i nærheden. Jeg ved det ikke.
Da personen gik bort,
er der en følelse af…
Jeg føler mig distanceret fra nogen.
Der er personer, hun ikke kendte godt, omkring hende.
Det er helt sikkert, sådan som det kommer ind.
-Helt ærligt. -Okay.
Jeg er sikker på, der var en følelse af nogen i nærheden,
som jeg ikke kender godt.
Ligesom, hvis selv et ungt menneske dør af kræft,
sidder folk som regel hos dem
-og sender dem på vej. -Forventer det.
Det føler jeg ikke på traditionel vis.
Det føles på en måde som noget, der er stjålet. "Mit liv blev stjålet."
-Jeg er her, så er jeg væk. -Det giver mening.
-Ja. -Sådan kommer det ind.
Interessant omkring bortgangen.
Jeg ved ikke hvorfor, men en feststemning fremhæves.
Der er en meget mørk modsætning mellem nogen, der dør,
og en feststemning, hvor folk morer sig. Jeg føler mig glad og opstemt.
Det er så irriterende.
Jeg får konstant musikreferencer, og vi sidder i en bar.
Det kan godt gøre det, men der er mere i det.
-Ja. -Stemningen stemmer ikke med døden.
Der blev spillet musik.
-Det stemmer. -Det var abrupt.
Hun var glad for musik.
Hun elskede country.
Hun elskede at danse og synge med.
-Ja. -Ja.
Det her er lidt sært. Der.
Er der navne med "C" eller "K" forbundet med hende?
Jeg hører en stærk k-lyd.
Hvad hed hun?
-Chrissy. -Forstået.
Hvem var hun for jer?
Medlem af vores søsterskab. Deraf stolaerne og alt det.
Jeg så ikke, hvad det var. Får man det, når man dimitterer?
-Jeg dimitterede nemlig ikke selv. -Ja, så…
Vi gik på samme handelsskole. Man bar den her søsterskabs-stola.
-Det er tilbehør til dimissionen. -Okay.
På det sidste billede med hende, havde vi dem på.
-Ja. -Dejligt.
-Hun var en sej pige. -Ja.
Skøn veninde. Sjov energi.
Sjov, men så ærlig, selv når man ikke ønskede det.
-Ja. -Hun var så rar at være sammen med.
Det er sejt. Ja. Og specielt.
Sært. Der er noget om en bog.
Det er et interessant symbol.
Kender I betydningen af den første i en måned?
Hun bliver hædret på en eller anden måde,
og jeg ser noget, der ligner en mindeplade.
Jeg skal lige finde ordene for det.
Hugget i sten, må jeg sige. Jeg føler, det er…
Der må være … Husk, hvad jeg siger.
Nogen har enten overvejet at plante et træ for hende
eller vil plante et træ, og det er en stor ting.
Der er en ceremoni. Jeg ser jordopgravning. Det hele.
Siger det jer ikke noget?
-Jo, helt klart. Undskyld. -Ja? Okay.
Der er en vis stolthed over det. En stor æresbevisning.
Jeg får mere ind om det. Kuldegysninger.
Jeg ser en masse folk, der spurter væk.
Det føles, som om der er stor frygt, ud over hvad der skete her.
Hvad eventuel lægebehandling angår, sætter de et stort, rødt "X".
Det betyder altid, at der var en forsinkelse
i forhold til situationens alvor.
-I forbindelse med politiets ankomst. -Helt sikkert, ja.
Der var klart en forsinkelse.
Okay, jeg fortsætter.
Det er svært at forklare. Den symbolik, jeg ser, er…
Jeg går oppefra og ned.
Jeg føler mig højt oppe og derefter langt nede.
-Fysisk. -Ja.
-Det giver klart mening.
-Okay. Godt. -Ja.
Det her føles som noget vigtigt. Noget, hvor lyd slår frem og tilbage.
Jeg ved, det er sært, men der var noget, hvor lyd…
Jeg føler, jeg ikke ved, hvor lyden kommer fra.
-Sådan må jeg beskrive det. -Ja.
Og når det kommer ind…
…giver det følelsen af, at jeg ikke ved, hvor jeg skal se hen.
Jeg er helt bogstaveligt…
-Der sker meget her. -Ja.
Hvad skete der?
Der var en livekoncert.
Og der var et masseskyderi.
-Så alt det, du sagde, giver mening. -Ja.
Godaften. Vi fortsætter dækningen af det frygtelige skyderi i Las Vegas.
Det med flest døde i USA's historie.
En skudmand åbnede i aftes ild kort efter kl. 22 lokal tid fra 32. etage
på Mandalay Bay Hotel i Las Vegas, og sendte byger af kugler afsted.
Mange var forvirrede og løb.
Mandalay Bay halvvejs oppe.
Skuddene kommer fra Mandalay Bay halvvejs oppe.
-Der var en forsinket responstid. -Med at få…
Ud! Der bliver skudt derovre fra. Gå den vej!
Afsted! Den vej!
Der var 61 døde, men nok omkring 500 blev såret.
Der er nogle mindesmærker forskellige steder.
-Men en mindeplade er besluttet. -Det var det, jeg tænkte på.
Folk nød koncerten og efterlod alle disse ting, da de skyndte sig væk.
Lige nu er her stille på grund af den tragiske hændelse.
Har I spørgsmål i forhold til den person?
-Har du det godt? -Ja.
-Havde du det godt til sidst? Måske. -Ja.
Klart.
Det, jeg får ind fra hende, er, at det gik så stærkt.
Hun giver en følelse af accept og fred.
Men jeg må understrege den store glæde, hun giver udtryk for.
-En overvældende følelse af fred. -Det er vildt.
-Men det… -Det er godt at høre.
Jeg ved godt, det ikke fjerner hændelsen.
-Ja. -Tak, fordi I fortalte det.
Jeg ved, det er svært at skulle tale om.
I sammenhængen giver det mening nu, hvorfor det føltes sært,
for det er en utraditionel situation.
Men jeg håber, det er med til at skabe opmærksomhed om våbenvold.
-Samme her. -Ja, fordi…
Jeg må understrege, at de aldrig ønsker, deres død skal kendetegne deres liv.
Med hendes død er der mulighed for at gøre opmærksom på større ting.
Det vil hjælpe mange mennesker.
-Mange tak. -Det var så lidt.
Før du går, kan du så give os næste uges lottotal måske?
-De står bag på blokken her. -Virkelig?
-Lad dem stå. Sig det ikke. -Viste jeg jer dem…
-…måtte jeg "overflytte" jer. -Det er fint.
Ja, præcis.
-Der er flere muligheder for en drink. -Ja.
-Pas på jer selv. Hej! -Hav en skøn dag. Hej!
Det var rart at få bekræftet,
at hun stadig stråler.
Hun danser stadig rundt.
-Det var det, jeg håbede at høre. -Ja.
Det var en søsterskabs-søster,
der døde i Las Vegas-skyderiet.
På vejen hertil mærkede jeg en følelse af beruselse.
-Folk drak tæt. -For du sagde…
Ja, du sagde: "Ikke klar i hovedet."
-Og du var usikker. -Ja.
Da jeg sad derinde, kunne jeg mærke, hun havde drukket.
Hun viste dig, hvordan det var.
-At være der. -At være der på det tidspunkt.
Hold da op.
CALIFORNIEN
Jeg er fascineret af tanken om,
hvordan jeg kan fremskynde det, jeg gør til daglig.
På arbejdet tegner jeg.
Det skaber kontakten.
Kan jeg gå ind et sted, før jeg foretager en læsning,
så jeg får et tydeligere indtryk, vil jeg klart prøve det.
Jeg byggede dette klarsynskammer sammen med min far.
Ja. Lad os se, hvad vi har her.
Det går fremad.
Hvad var det?
Det er så maskulint. Al den testosteron.
Klarsynskammeret er baseret på en gammel proces,
hvor man kommunikerede med højere magter.
Det stammer fra det antikke Grækenland. Nekropolisser.
Steder, hvor sørgende søgte hen for at få kontakt til deres afdøde kære.
Tanken er, at man går ind i et rum.
Dengang lå det typisk under jorden i grotter
og var indhyllet i mørke.
Det gjorde, at de fik oplevelser,
hvor de så eller mærkede ting, de ikke plejede.
Klarsynskammeret efterligner det på mere moderne vis.
Man går ind i kammeret og er der i 45 til 60 minutter
og ser ind i et spejl.
Spejlet sidder sådan, at det ikke viser dig din egen reflektion.
De fleste siger, de ser noget.
Af og til er det farver, andre gange symboler.
Af og til ser folk ansigter
og synet af hele mennesker, de kendte engang
eller måske ikke kendte.
Mit job som medium føles som et naturligt, glidende forløb,
hvor jeg dykker ned og ser, hvad jeg kan finde.
Og om det er noget andet, end de fleste andre ser.
I de første 10-15 minutter
mærkede jeg ikke meget, hverken indvendigt eller udvendigt.
Jeg så ikke noget.
Men efterhånden blev det faktisk lidt overvældende.
Jeg følte noget røre min skulder.
I spejlet så jeg en hånd.
Jeg fik billeder af en dame med et modermærke ved overlæben.
Sært.
Der var en reference til Grækenland.
Jeg så det som ordet "Grækenland" skrevet med hvide bogstaver.
Jeg mærkede en bedstefars tilstedeværelse.
Jeg så en mand med brunt hår, der var længere.
-Ung eller gammel? -Ung. En yngre mand.
Levende, ikke død.
Det var sært. Jeg forventede at se døde. Jeg så billeder af levende.
Når jeg læser, taler jeg om både levende og døde personer.
Og som medium taler jeg med folk, der er døde.
Men ofte omhandler budskaberne de levende.
Folk, der er her. Via kommunikation med den anden side
kan jeg ofte få oplysninger om folk, der stadig er her.
Deres velbefindende og handlinger. Hvad de har gjort og deres problemer.
De budskaber er også vigtige.
Det behøver ikke at komme fra den anden side.
Den oplevelse var det tætteste, jeg kommer på at være høj.
Seriøst. For jeg er ret konventionel.
Den vigtigste lære fra kammeret er, at det kan give indre billeder.
Det forventede jeg ikke.
Jeg forventede, at de vigtige ting ville være i spejlet foran mig,
men det er vist et redskab til, at man kommer i rette sindstilstand
og er mere modtagelig.
CALIFORNIEN
-Hej! -Hej! Godt at se jer! Ja.
Det er Tyler. Hej.
-Godt at møde dig. -I lige måde.
-Godt. -Tak, fordi jeg måtte komme. Skønt.
-Tak for invitationen. -Det var så lidt.
-Godt, det ikke er en drøm mere. -Ja.
-Jeg har drømt, at du læste for mig. -Utroligt! En forudanelse.
-Skæbnebestemt. -Ja.
Jeg må lige fortælle, at jeg i går afprøvede et kammer,
jeg bruger til meditation og kontakt.
-Okay. -Jeg anede ikke, jeg skulle møde dig.
Jeg så en reference til en græsk mand, og jeg så langt, fyldigt, brunt hår.
-Seriøst? -Ja.
Det her var skæbnebestemt.
Jeg får kuldegysninger af bare at tale om det.
Jeg er spændt.
Der kommer allerede meget ind. Jeg prøver at gå det igennem.
Jeg vil høre, om I har en person tilfælles,
eller er I hver for sig?
-Jeg kender begge, men de er hver for sig. -Okay.
De kender ikke hinanden.
Produceren sagde, jeg kun måtte tage én med,
men jeg kunne ikke vælge:
"Jeg kan ikke gøre det mod hende. Jeg har sagt det.
Jeg kan ikke kun tage en anden med. Det er meget vigtigt", sagde jeg.
Næste dag ringede produceren:
"Okay, du kan tage den anden gæst med også."
Okay, det hjælper. Jeg skiller det, når det kommer ind.
-Har I ting med? -Ja.
Fedt. Læg det hele på bordet.
Perfekt. Jeg lægger det der.
Først holder jeg den der, hvis det er i orden.
Den her? Okay.
-Ja. Jeg ser, hvad der kommer. -Okay.
Okay.
Har du forbindelse til marts?
-En fødselsdag? -Jeg er født i marts.
-Fedt. Tilfældigt. Godt. -Ja.
Javel.
Kender du mon en Christos?
-Christos? Ja. -Hvem er det?
Det er min far.
-Din far? -Kors, det er sært.
-Ja. Det er vildt. -Syret samtale.
Interessant. Okay. Jeg fortsætter her. Okay.
Okay. Jeg får en mor ind, der ikke er til dig, men en af jer.
Jeg kan kun beskrive hende som den bedste mor i verden.
Det kommer sært nok meget kraftigt, men det skal fremhæves.
Det. Okay.
Har nogen af jer familiebånd til New York?
-Sagde du New York? -Ja.
Ikke byen New York.
-Korrekt. Ja. Staten. -Okay.
Det er meget interessant.
Hun taler om flere kvinder med forbindelse til hende.
Når det sker, betyder det, at nogen har flere døtre.
At der er to eller tre piger i familien.
Der er bare meget østrogen over det.
-Okay. -Stærke kvinder.
-Ved du, om hun havde børn? -Ja.
-Ved du, om det var piger? -Ja.
Fint. Der må have været mindst to eller tre, føler jeg.
-Hvor mange? To? -Ja.
-Hun har en biologisk. -Forstået.
Og hun adopterede en.
Skønt. Okay. Forstået.
Sært.
Hun giver indtryk af at have det godt med sin livslængde.
Det, der skete, er interessant.
Nogen var geografisk på afstand, da hun døde.
-De fik besked om hendes død. -Hvad?
-Vildt. -Det er sært.
Hun viser: "Det er helt fint."
Jeg får en klar følelse af:
"Det er fint. Jeg behøver ikke nogen her."
-Det er så sandt. -Det er noget, som…
Lad mig se, hvad det er.
Hun viser en situation, hvor hun går bort,
men nogen kan ikke være der.
Hvor var du, og hvor var hun, da hun gik bort?
I- Neuilly i Frankrig. -I var altså sammen?
-Ja. -Forstået.
Hvad hendes børn angår, de to piger, manglede nogen af dem så?
Nåede de ikke frem?
-Ingen af pigerne var der. -Okay.
-På hendes anmodning. -Ja.
Okay. Der er det.
Det er sært.
Det her vil lyde sært, men der er en forbindelse…
Jeg får en følelse af noget berømt, og når jeg får den følelse,
antyder det, at nogen er berømt, forbundet med kendte
eller forbundet med en kendt historisk person.
Eller … I har forstået.
Du har helt ret.
-Der tales om et stort liv. -Ja.
Det virker kongeligt, vil jeg sige.
Godt ord.
Jeg vil sige, at nogen enten er i beslægtet med…
Enten mødte hun eller kendte kongelige…
Der er noget med at krydse spor. Det føles ikke som kendte på tv.
Jeg taler om notabiliteter. Folk med status.
Det får jeg ind. Der er en interessant reference
der måske ikke genkendes. Der er vist en Ruth.
-Kender du det navn? -Ja.
-Ved du, hvem hun er? -Ja.
Det er da løgn?
Ja, jeg må fremhæve Ruth, kan jeg mærke.
Meget interessant dame. Hun kommer ind som en hvirvelvind.
-Det skal du vide. -Det er hun blevet kaldt før.
-Det tror jeg gerne. -Ja, det er hun kendt for.
Må jeg høre, hvem "mor" er?
Okay. Hun var min mor, min bedstemor og min bedste ven,
og jeg lærte så meget.
Du er meget ung, så du kender hende måske ikke.
-Men det er hende her. -Hvad?
-Ja. -Hvad?
Det er da løgn! Hold da op!
Tekster af: Pia C. Hvid