TYLER HENRY JEDAN JE OD NAJPOZNATIJIH MEDIJA NA SVIJETU
NA LISTI ČEKANJA IMA VIŠE OD 300 000 LJUDI
SUDIONICI U SERIJI IZABRANI SU S TE LISTE
TYLER NE ZNA KOGA OČEKUJE NA SEANSI
NETFLIXOVA SERIJA
Tylere!
Tylere, evo kave.
TYLEROVA MAMA
-Zdravo, zlato. -'Jutro.
Oh. Dobro jutro.
-Kako si? -Kako si ti?
-Odlično. Evo mi kave. -Nešto što trebaš.
-Hvala ti. -Sve u redu?
-Da. Idem se spremati. -Dobro.
-Dobro. Ostavit ću te da se malo opustiš. -Dobro.
Izvukao sam karte da vidim što me čeka na seansi.
-Je li? -Da.
-Što misliš? -Da ti pokažem?
-Da. -Dođi.
Oprosti.
Inače ne radim tarot prije seansi.
Ali katkad, ako trebam malo pomoći ili sam umoran,
pomaže mi da pojasnim što me čeka.
Vidim Kraljicu štapova. To znači da ta osoba ima mrtvu majku.
Primam nešto o djeci, potomcima.
Dakle, neka situacija s majkom i kćeri.
Sve ovo upućuje na to da je netko predviđao smrt.
-Dobro. -Dakle, to nije nužno bio šok.
Ali naglasak je na Kraljici štapova.
Zato mislim
da će to biti seansa o preminuloj majci.
Dobro. Znamo li što ću danas obući?
Da. Imaš li gačonze?
Gačonze? Imam gaće.
-Imaš mudante. -Gaćice.
Čipkaste.
Ovaj prizor morat ćete više platiti. Vraćam se, idem se presvući.
Hoćemo se kladiti da je majka?
-U što ćemo se kladiti? -Ne znam.
-Idemo na večeru? -Ne.
-U javnosti? -Ne.
Ne? Vidjet ćemo.
Jede mi se jastog.
-Koncentriram se. -Pa… Dobro.
-Svašta primam. -Dobro.
Vidim…
-Reci. -Nešto što se nosi na košulji.
-Dobro. -Ako si starica.
-Broš. -Vjerojatno neki broš.
-Dobro. -Osjećam starost i mršavost.
Spominje se operacija.
I to je onda put u propast.
NE VIDIM MRTVE LJUDE
Pozdrav!
-Pozdrav! Kako ste? -Tylere, pozdrav. Dobro sam, hvala.
Kakav slatkiš!
-Da. -Kako ste?
-Tyler. Baš mi je drago. -Adell. I meni je drago.
-Ovo je Victor. -Zdravo, Victore. Kako si ti?
Presladak si. Dobro.
-I prijatelj je s nama. -Da. Dođi.
Dakle, ja kao medij
komuniciram sve što primim. Volim konkretne podatke,
pojedinosti, sve što nikako drukčije ne bih mogao doznati.
Nije da vidim mrtve ljude kako hodaju. To bi bilo strašno.
Katkad mi ljudi prenose poruke za žive ljude koje poznajete.
Budimo otvoreni jer se bilo tko može javiti.
-Dobro. -Jeste li donijeli kakav predmet?
Jesam, da.
Krasno.
Dobro.
Adell.
Dobro. U redu.
Adell.
Odvojeno od predmeta, želim govoriti o obitelji.
O ljudima koje poznajete. Obraća mi se starica.
Doživjela je duboku starost.
Ako govorimo o bakama, imate li veoma stare članove obitelji,
koji su doživjeli duboku starost? Žene?
Ne znam što je za vas jako staro.
Da. Tko je ta osoba?
Čudno. Ima li to možda veze s mjestom na kojem se nalazimo?
Čudno. Ova lokacija dojmom je veoma različita od vaše energije.
Zato… Očito smo u kući.
Ovo nije vaša kuća?
-Nije. -Nije vaša. Da, uopće ne…
Energija kuće različita je od vaše.
Ovo je kuća moje prijateljice Michelle.
Ima okućnicu koja veoma opušta.
Dobro.
Možda ta osoba nema poruku za vas.
Dobro, nastavit ću.
Dobro, primam nešto o preranoj smrti.
I tiče se jednoga muškarca.
Kad netko umre između 75. i 85. godine,
to je normalno, to su te godine.
Ali taj je čovjek ranije umro.
Nije proživio život.
-Predmeti su od muškarca? -Da.
S koliko je godina umro?
Dva dana prije 15. rođendana.
U redu. Drago mu je što ste tu.
Komunicira mi olakšanje.
Želi se povezati s vama. Spominje ponešto.
Dobro. Čudno.
Stalno spominje „jedna jedina”.
-„Jedna jedina.” -Ja sam mu to govorila.
Ostavio bi mi poruku. Ili bih ja njemu. Na ljepljivim papirićima. Obožavao ih je.
Napisala bih: „Voli te tvoja jedna jedina.”
Pokazuje mi mnogo toga o školovanju.
Nekako kao da misli da uopće nije poput druge djece.
Iskreno, gotovo kao da sebe smatra genijalnim umom.
Kao da se već u mladoj dobi pitao što će raditi, u kojem smjeru ići.
Što će studirati. Strastveno je to analizirao. Ima li to smisla?
Ima. Već s devet godina rekao mi je
da će studirati na Yaleu.
Htio je studirati strojarstvo.
-Kako se vaš sin zvao? -Tomari.
-Tomari Alijah.
Dobro. Pokušavam od njega doznati što se dogodilo.
Dobro, to ću istaknuti.
Vidjet ćemo pomaže li.
Čudno.
Dobro. Niste bili s njim kad je umro?
-Nisam. Bio je u inozemstvu. -U redu.
Aha, u inozemstvu. U drugoj…
U drugoj zemlji.
Nemojte previše odati, ali je li tko tada bio uz njega?
Da.
Rekao bih da su ljudi oko njega reagirali malo nezrelo.
Kao što bi dijete reagiralo kad se dogodi nešto loše.
Jesu li ga okruživali mladi?
Jesu.
Dobivam dojam bijega.
To obično znači
da je netko bio prisutan i onda je otrčao.
Nije htio biti blizu. Je li tko pobjegao?
-Da. -Jer čini mi se…
-Svi. -Svi? U redu.
Baš mi je žao.
Jer vidim da se to dogodilo i nisu znali kako bi reagirali.
-I svi su se razišli. -Ostavili su ga do sutradan.
Bože, do sutradan.
Baš mi je žao.
Osjećam se kao da ne mogu doći do daha.
Kao da… Ne znam što je to.
Otprilike kao da od udarca ostaneš bez daha. Ali ne mogu…
Ne mogu potpuno udahnuti i izdahnuti.
Je li u njegovoj situaciji bilo problema s disanjem?
Da.
Mislim da biste mi sada mogli reći što se dogodilo.
Utopio se.
-Utopio se? -Da.
Da.
Izlet je tragično završio smrću tinejdžera.
Tomari je sa školom bio na izletu u Belizeu.
Tek su bili doputovali.
Putem do hotela
otišli su do rijeke Sibun.
Tomari je imao GoPro, koji je sve snimao.
Pa i njegovo utapanje.
Rekli su mi da nitko nije vidio što mu se dogodilo.
No na snimci se vidjelo
da ga je gledalo bar 15 ljudi.
Snimka daje dojam kao da sve promatraš njegovim očima. Kamera je bila na čelu.
Vidi se kako se okretao.
Vidjela sam da traži pomoć. Zove pomoć. „Upomoć!”
Dvaput je nekoga dodirnuo, ali taj netko ga je odgurnuo.
Odgurnuo je ruku.
Netko mu je samo trebao pružiti ruku, ali nitko nije.
Da.
Mislim da su svi šutjeli.
Djeca koja su bila oko njega nisu to rekla odraslima.
-Da. -Ali oni nisu primijetili da ga nema.
Još i to. Nisu vidjeli da ga nema.
Vratili su se u smještaj.
Tek su onda primijetili.
Zbog obrade cijele situacije
osjećala sam se
kao da ne cijene život moga sina.
Želim reći da je baš bio poseban. Vama možda ne, ali…
Meni je bio sve…
Bio je…
Govori o odgovornosti.
I, znate,
mislim da su mnogi trebali biti odgovorniji, a nisu bili.
-Svakako. -I nitko neće preuzeti odgovornost.
To zbilja frustrira. I ide dalje od reakcija ljudi.
Ljudi koji su taj dan bili uz njega.
To tako frustrira!
Želi vam reći da se ne ljuti na ljude koji su pobjegli.
Koji nisu ništa učinili, a trebali su.
-Da. -Ali…
Ali on ne želi da se ljutite.
Jer je pred vama cijeli život.
Možete doživjeti mnogo toga lijepog.
Ne želi da njegova smrt oboji cijeli njegov život.
-U redu. -Znate.
On je dobro.
Drago mi je.
Prije seanse
imala sam neke nade, nagađala sam
kako je Tomari otkad je prešao na drugi svijet.
Veoma je utješno dobiti potvrdu.
Doista sam sigurna da sam danas komunicirala sa sinom.
Želim reći nešto zanimljivo.
-Reci. -Ovo je zbilja bilo teško.
Dobro.
Doista. Znaš li tko je vlasnica kuće?
Ne. Ali njezina prijateljica.
Na toj seansi doživio sam drugi veoma jak dojam
povezan s kućom, o nekome tko je doživio duboku starost.
To sam primao i putem dovde.
Siguran sam da je umrla majka vlasnice kuće.
I pokušala je komunicirati ispred one kućice ondje.
Ta me žena ne pušta na miru. Ima veoma kratku poruku.
Ali važnu.
Dobro. Lisa.
Zamoli vlasnicu kuće da izađe, molim te.
Neka ide do prilaza. Jose, dođi sa mnom. Ponesimo ove dvije kamere.
-Zamolili smo vlasnicu da izađe. -Dobro.
-Neće skidati masku. -U redu.
Ostanimo na distanci.
Može. Pozdrav! Kako ste?
-Odlično. -Drago mi je.
Tako vam se divim.
-Doista u sve ovo vjerujem. -Hvala.
Bio sam s klijenticom. Dok sam komunicirao s njezinima,
javila mi se jedna divna starica. Ima poruku za vas.
Jako neobično. Tako je draga.
-Bila je jako mršava i stara kad je umrla. -Da.
-Želi komunicirati sa kćeri. -To je moja majka.
Htjela vam je reći. Vodila me…
-Vidite onu kućicu? -Da!
Kad sam prolazio, ona je…
Ondje se fotografirala kad je bila ovdje.
Pokazivala mi je modni nakit.
Ne znam je li ga voljela.
Ali imam dojam da je bila sva sređena.
Obožavala je nakit. Malo upadljiv, malo jeftin.
Ali obožavala ga je. Sve ste pogodili.
I pokazuje mi razna slova M.
Ja sam Michelle. Michael i Matthew moji su sinovi.
Aha, aha. Baš smiješno.
Zbilja je sva ponosna, cvate.
Zbog nečega što je vaš sin učinio.
-Presretna je. -Ajme meni.
Spominjala je i da je morala na operaciju.
-I onda je počela propast. -Da!
Operacija je bila veliko iznenađenje.
I bila je nužna. Bez nje bi bila umrla.
Nadali smo se da će pomoći.
Ali za osam tjedana bio je kraj.
Svoju smrt prikazuje kao veoma spokojnu.
Ali operaciju doživljava kao katalizator.
-Da, onda je sve počelo. -Sve je pošlo po zlu.
Bila je baš draga i slatka. Uz vas je i dobro je.
-Ajme! -Tako je draga!
-Poveo bih je kući. -Draga je.
-Baš vam hvala. -Divota.
-Hvala vam. Doviđenja! -Ugodan dan.
Eto, dobio sam okladu.
-Da? -Majka se javila.
Ali ne od klijentice, nego vlasnice kuće.
-Ajme meni. -Da.
-Sve je to moj posao. Duguješ mi. -Ajme.
-Može, spreman sam. -Idemo.
Dugo nisam vidio ujaka i tetu. Ne idem često u Hanford.
Ne budi lijepe uspomene.
-Valjda će nešto znati. -Da.
Ili ti bar reći svoje viđenje.
Vraćam se jer želim više doznati
o tome što je bilo s maminom obitelj.
To otkriće o mami,
da ju je Stella nekako dobila…
U nekom trenutku. Ne razumijem zašto…
Znam samo da je otišla. U Louisianu.
I vratila se s Theresom.
-Mislili smo da ju je rodila. -Aha.
I da nam je ona sestra.
Theresa se testirala i doznala
da mama nije njezina mama.
Pete i ja totalno smo se šokirali.
Odrastaš tako, smatraš je sestrom.
Smiješno. Odrastali smo zajedno, a Theresa je bjelkinja.
A to mi uopće nije bilo sumnjivo.
Theresa se rodila, mama je hodala s bijelcem.
Nisam posumnjao jer nisam imao u što posumnjati.
Uzela ju je s nekim motivom. No nikada nije rekla s kojim. Nismo znali.
Nikada ni zbog čega nije išla u školu.
-Nije nas vodila zubaru, doktoru. -Ništa.
Štitio sam Theresu. Ona je bila moja sestrica.
Tko je vas štitio?
Felicia.
Da, Felicia.
Felicia me štitila.
Bila je uz mene. Da nije bila uz mene, mislim da me ne bi bilo.
Nakon svega što si proživio,
u pokušaju da sve bolje razumijem,
pitao bih koji ti je trenutak promijenio život.
Mislim da bi to bio…
Odlazak u zatvor.
KAD JE THERESA IMALA 13 GODINA,
STELLU SU OPTUŽILI ZA UBOJSTVO VLASNIKA MOTELA FOWLER
PETERA, KOJI JE IMAO 18, ZATVORILI SU KAO SUUČESNIKA
Život mi je išao dobro.
Htio sam biti policajac.
Prve sam godine dijelio ulaznice.
Radio sam na nogometnim utakmicama.
Volio sam to. Tek dva mjeseca imao sam 18 godina
kad mi je majka oduzela sve što sam želio.
Oduzela mi je budućnost.
Htio sam postati policajac i imati obitelj.
Ići u mirovinu i uživati…
Uživati s unucima.
GĐA STELLA NESTLE KRIVA ZA DVOSTRUKO UBOJSTVO
SIN, 18, POMOGAO MAJCI DA ZAKOPA TIJELA
MAJKA I SIN U ZATVORU ZBOG DVOSTRUKOG UBOJSTVA U MOTELU FOWLER
Peteru bi odlazak u motel mogao pomoći.
Da nekako sve to stavi iza sebe.
Da možda ponešto vidi novim očima.
PETER 44 GODINE NIJE BIO NA MJESTU UBOJSTAVA
Uvijek sam se pitao kako bi bilo doći ovamo.
Ovdje se dogodio taj zločin.
Jako sam napet.
Ovo je mjesto zauvijek promijenilo cijelu moju obitelj.
Posljedice su zahvatile naraštaje.
Ljudi su znali tko je moja baka i zbog toga su mi se rugali.
Govorili su da je moja baka ubojica.
Govorili su grozote.
To je to mjesto.
U djetinjstvu sam imao noćne more o jednokatnici,
o groznim zvukovima iz susjedne sobe.
Za mene su to bile velike traume.
Taj motel izgleda točno kao prostor iz mojih noćnih mora.
Sve mi se više vrti.
Ako ja to tako intenzivno doživljavam, kako li je Peteru?
Čovječe.
Točno ovdje. Ovdje se sve dogodilo.
Spavao sam kod kuće. Mama me nazvala.
Zvala me da dođem do motela Fowler.
Ondje je radila.
Rekla je da mi nešto želi pokazati.
-I… -I tako ti je to rekla?
-Da ti nešto želi pokazati? -Kao neku sitnicu.
Zaboga.
I kraj ureda mi je pokazala tijela Johna i Judy.
JUDY JE BILA VLASNICA MOTELA, JOHN NJEZIN MOMAK
Dva su tijela bila vezana u sobici.
Vidio sam
krv kako curi iz glave. Ovdje.
I vidio sam njihova lica.
Ona je govorila o četvorici Meksikanaca koji su ubili Johna i Judy.
Rekla je da će i mene ubiti odem li na policiju. Cijelu našu obitelj.
Onda smo mama i ja odvukli tijela
jedno po jedno.
Mislim da je majka htjela ubiti vlasnike
i početi voditi hotel.
Dvije su žrtve ubojstva.
Ali u širem smislu i ti si žrtva toga.
Vjerovao sam joj. Slušaš roditelje.
To piše u Bibliji. I tako sam živio.
Povjerovao sam joj da je naša obitelj u opasnosti.
I htio sam učiniti što moram da zaštitim obitelj.
Jesi li im ikada išta htio poručiti?
Pada li ti što na um?
Da. Johnu i Judy rekao bih da mi je veoma žao.
Nisu zaslužili to što im se dogodilo.
-Ja sam se izvukao. Još sam živ. -Da.
Jadni John i Judy nisu mogli birati.
Ali budući da se ti povezuješ s drugim svijetom,
osjećaš li što?
Energiju Johna ili Judy.
Više osjećam hladnoću, iskreno.
Jako je hladno.
Uvijek sam se pitao kako bi bilo doći ovamo.
Ne bih rekao da su ti jadni ubijeni ljudi
i dalje ovdje, da su ovdje zapeli. Daleko su.
Drago mi je što ništa ne primam.
Ne bih znao što s tim.
Bih li to rekao ili zadržao za sebe?
To bi samo sve zakompliciralo.
U ovome slučaju draže mi je promatrati.
Bilo je zbilja nadrealno prvi put to čuti.
To je priča koja oduvijek postoji u obitelji.
Ali nisam čuo Petera da je opisuje.
-Naravno. -Znaš što?
Ovo mjesto oduvijek ima mitski karakter.
Za mene je to bilo nešto čudovišno.
Sramio sam se.
Znam da se i mama sramila zbog ovdašnjih događaja.
Ali ja se sad odvajam od toga.
Nadam se da će ovo i Peteru pomoći da se odvoji od toga.
I mojoj mami i svim naraštajima ljudi na koje su ti događaji utjecali.
Mislim da sam u sebi pokrenuo svašta što ću morati…
Vjerojatno ću morati psihoterapeutu. Sve su to veoma teški osjećaji.
Sada moram mamu pogledati u oči.
A samo bih plakao zbog nje.
Jednostavno… To zbilja preplavi čovjeka.
-Kako si? -Ajme, vidi ga.
-Zagrli me. -Tako se ponosim tobom.
Jednostavno sam jako tužan zbog svih.
A najviše zbog mame. Mislim da je ona najmanje od svih sve to procesuirala.
-Žao mi je. -Znam.
Danas ti je sigurno bilo teško.
Još postoje tajne.
Mama je rekla da će mi ih reći tek na samrti.
Doista ne znam što bi to bilo.
Kad sam sve ovo čuo od brata i sestre.
Kakav je to stres bio. Zamisli da imaš 18 godina.
Očekuješ nešto u životu.
Ne samo da nije imao roditeljsku brigu,
nego ga je Stella i ugrozila.
Zapostavljala nas je kako god je mogla.
Nikad nije bilo hrane u kući.
Nikad nije bilo hrane. To mi zbilja nije jasno.
Gwle je uvijek radio. Baš je bio govno.
Ali uvijek je imao posao. I dva.
Da.
Moj tobožnji otac i ja
imamo iste velike smeđe oči.
Uvijek su mi govorili da ličim na tatu.
Ljudi su to stalno govorili. Doista sam mislila da sam mu kći.
Svima nam je naudio.
U glavi vrtim pjesmu Marie Carey „Obsessed”.
Živcira me njezin glas.
A opet slušam njezinu glazbu.
-Ne razumijem. -Ne sviđa ti se to?
Da, ta slama porculan.
Ne znam, volim je. Zato što sam gej.
Mislim da gejevi moraju nju voljeti.
-To nam je u genima. -Je li?
Mislim da stvara hormone zbog kojih u maternici postaneš gej.
I to za Božić.
Divno mi je ovdje. Prava terapija.
Mogao bih vječno biti ovdje. Što?
-Ma daj me nemoj. -Što?
-Pozdrav! -O, da.
Kako ste?
Baš mi je drago.
I meni.
-Baš mi je drago. -Drago mi je.
-Hvala što ste me zvali. -Ludo.
Ja želim malo više čuti o svemu što se događa.
Ovu tajnu čuvam dulje od godine.
Krasno.
A nije bilo lako.
Očekivali ste ovo?
-Nisam imao pojma. -Iznenađenje.
Itekako.
Baš mi je drago što sam ovdje.
-Hvala. -Naravno!
Malo ću se koncentrirati, meditirati.
Pa ćemo vidjeti što ću primiti. Dobro.
Zanima me jedna osoba
za koju ne bih rekao da je iz biološke obitelji.
Dakle, ne netko tko je biološki u rodu, a važna je osoba.
Daje mi dojam osobe na istoj razini.
A to uvijek znači…
U obitelji je to brat, bratić i slično.
Izvan obitelji to može biti partner, prijatelj i slično.
To mi se činilo važnim čim sam sjeo, ali onda…
Zanimljivo je to.
Prerano. Primam nešto o preranoj smrti.
To obično znači da je netko umro prije nego što je uspio ostarjeti.
Ovdje sam pa više nisam. Sve vrlo brzo.
Zato ne bih rekao da je to bila bolest, nešto za što smo se pripremali.
Imate li nekoga tko je prerano umro?
Moj bivši partner prerano je umro.
Dobro. Znate, ljudi u životu svašta proživljavaju.
U vrijeme kad je ta osoba umrla
kao da se sve počelo slagati.
Napokon. Čujem „napokon”.
Zato je to čudno.
Možete li mi to malo objasniti? Ali nemojte mi previše odati.
Osjećam se kao da lutam.
Bio sam u Marincima, u kampu Lejeune.
Živio sam na obali u Wilmingtonu u Sjevernoj Karolini.
Upoznao sam nekoga.
Počeli smo vezu.
Pogledat ću svoje bilješke, koje sam radio putem.
Pokazat ću vam. Zapisao sam…
Vidite li? Karolina?
Zanimljivo da ste spomenuli Karolinu.
Ondje smo se upoznali, ondje smo živjeli.
Nastavit ćemo. To nije sve.
Kako se zvao?
Zvao se Jamie.
-Ali služio se srednjim imenom. -Dobro.
Duwyann.
Baš sam htio pitati za slovo J.
Ali mislio sam da nije to. Napisao sam J-A.
J-A-M, eto. Zato sam se zbunio.
Svatko ima svoj stil komuniciranja.
Neke je lako protumačiti, druge teže.
Zato ćemo nastaviti.
Kad komunicira, stalno spominje
da nije htio traumatizirati ljude oko sebe kad je umirao.
Jako snažno to komunicira. Samo čas. Nečega tu ima.
Kao da ne želi…
Znate kako je ljudima neki put posljednja uspomena urezana u pamćenje.
Tako da u vezi s nekom osobom imaju samo to u glavi.
On mi komunicira da je bio mnogo više od toga.
Povezanost, ljubav. Ne želi da cijelu vašu vezu
definira ta jedna jedina grozna slika.
Jedino tako to mogu opisati.
Moram ući malo dublje, iako je teško.
Probijanje.
Već sam to primao i teško mi je to artikulirati.
Ali je li se nešto probilo?
Da. Ovako.
Bio mi je rođendan.
Ležali smo kraj bazena ispred zgrade.
Tek smo se bili doselili.
Sunčao se, ležao je na ležaljci.
Rekao je: „Kao da čujem da nešto dolazi po mene.”
„Što?”, pitao sam.
Nasmijali smo se. Legao sam kraj njega.
Vjetar je naglo jako zapuhao.
I žbice suncobrana…
Suncobran je pao na obojicu.
I njemu se žbica zabila u glavu.
Prošla je kroz najmekši dio…
Tako su mi rekli, kroz najmekši dio mozga.
Jako mi je žao.
Sutradan je umro.
Jako mi je žao. To je doista neobična nesreća.
Baš mi je teško zbog vas. Jako mi je žao.
Baš mi je grozno govoriti o tome.
Tako mi je žao što ste to morali doživjeti.
Zato što doživljavam…
Moje emocije…
Oni znaju da se to rijetko događa. Moje me emocije sad ometaju.
U ovome slučaju htio bih još jedanput razgovarati s vama.
Ne bih rekao da sam sve danas izvukao.
Ponovno ćemo razgovarati. Pobrinut ću se.
Mogu vas zagrliti?
Ovo mi je bilo teško. Baš teško.
Nisam se uspio povezati onako duboko kao inače.
Vlastite su me emocije gurale na površinu.
Ne znam je li to zato što su i oni gej pa sam se mogao potpuno poistovjetiti.
Kad sam s ljudima koji su izgubili djecu, to je tragično, ali ne poistovjećujem se.
Sada sam cijelo vrijeme mislio na Clinta.
Razmišljao sam o tome kako mu je bilo.
Ne mogu zamisliti kako je tako izgubiti nekoga koga voliš.
Jako me to pogodilo. Zato sam…
Baš je bilo teško.
-Hej! -Hej, kako si!
-Dobro, ti? -Dobro. Imaš malo vremena?
Da, ništa ne radim.
Super. Samo sam ti htio reći da te volim.
Bio sam na seansi s čovjekom čiji je partner vrlo neobično stradao.
Plakao sam cijelo vrijeme, a inače ne plačem.
Sjedili su kraj bazena.
Partner je rekao: „Mislim da nešto dolazi po mene.”
Čovjek se začudio.
Odjednom je vjetar srušio suncobran koji je bio iznad njih
i žbica sa suncobrana
čovjeku je probila lubanju.
On je sve to vidio.
To je bilo 2008., nisu se mogli vjenčati.
On je bio na kraju dvadesetih.
Cijelo sam vrijeme plakao i mislio
kako nikad ne znaš.
To me baš pogodilo.
Znam da je ovo jako čudan poziv, oprosti. Ali volim te.
Morao sam ti to reći. Jedva čekam da te vidim.
Najbolji si. To je to.
Dobro. Hoću. Volim te, čujemo se.
-Čujemo se. -Može, zdravo.
KALIFORNIJA
-Drago mi je što smo zajedno danas. -I meni.
Drago mi je što se možemo malo odmoriti prije putovanja.
Znam, lijepo je otići na jedno od najdražih mjesta.
Da.
Spreman?
Moji listovi su spremni. Znaš.
Jarci su stvoreni za planine.
-Kozje noge. -Da, baš.
-Pazi na tu stijenu. -To bi bila drama.
-Stanimo tu. -Može.
Zamisli da poginem na planini.
„Nije to očekivao.”
Nismo mogli izabrati bolji dan.
Znam. Predivno je.
Zaprosit će me?
-Zato me zvao? -Zaprositi?
-Želim okupljenu gomilu. -Gomilu.
Razgovarali smo o tome. Najgora prosidba.
Prva mogućnost je u restoranu. Gomila je možda na drugome mjestu.
-Neću ja tebe prositi. -Ne.
-Očekujem da ti zaprosiš. -Dobro.
Ali bez pritiska.
Kada bi to volio?
Bez pritiska.
Kad zatvoriš oči i vidiš ljubav svog života…
Je li na konju? Ne znam zašto. Ali kako me zamišljaš? Na koljenu?
-I sve to? -Ma ne.
Ne? Kako se to kaže kad se spontano vjenčaš?
-Je li to prisilno vjenčanje? -Znam na što misliš.
Duhovi, pomozite.
Vjenčanje u bijegu!
-U bijegu, da. -Tako je.
S 27 godina život mi se zauvijek promijenio.
Izgubila sam veoma blisku osobu.
I želim doznati što se dogodilo.
Želim odgovore.
Želim pravdu.
Prije nego što moja mama umre u neznanju.
Želim pravdu za svoju obitelj.
Želim znati tko je ubio moga brata.
Pozdrav!
Ja sam Tyler, drago mi je.
-Baš mi je drago. -I meni.
-Kako je ovdje krasno! -Jest.
Nisam odmah htjela plakati.
Sve je u redu, mila. Drago mi je što sam došao.
Ne mogu vjerovati da smo ovdje.
Da. Baš se veselim.
-Danas nam se može javiti bilo tko. -U redu.
Nadam se da će to biti osoba koju želite čuti.
-Da. -Svašta sam putem primao.
I o tome ćemo razgovarati.
-To je dobro. -Ajme.
-Znate da radim s predmetima. -Da.
-Imate li kakav predmet? -Imam.
-Velik je. -To je sasvim u redu.
Nema problema.
-Kako se zovete? -Tamara.
Dobro, to mi je dovoljno. Tamara.
Da se imam na što koncentrirati.
Dobro, primit ću to.
Počet ću jednim muškarcem.
Javio mi se prije nego što sam došao, vaš vršnjak.
Kad se tako pojavi vršnjak,
to obično znači da je netko prerano umro, netko tko je trebao dulje živjeti.
Pojavio se, ali u društvu starijega muškarca.
I njega moram istaknuti. Zajedno se pojavljuju.
On je umro u dobi u kojoj se smrt već više očekuje.
No s njim je netko tko je umro malo prerano.
Povezani su s ovim predmetom.
Baš zanimljivo.
Primam razne detalje. Prenosit ću ih kako ih primam.
Stalno ističu što ste sve morali sami.
Da ste nosili sve breme ovoga svijeta, baš sve ste morali sami.
I žele vam reći da niste sami.
Veoma ih zanima kako ste, žele da ste dobro.
Nešto mi je zanimljivo. Kad se ljudi pojave zajedno,
obično su nekako povezani.
Ne znam zašto, ali to ćemo istražiti i doznati. Samo čas, molim.
Imam mlađega muškarca koji je prerano umro
i s njim se pojavljuje stariji.
Ne znam je li to netko poput oca,
u čemu je stvar, ali zajedno su.
Zajedno ih primam i ističu mi da su zajedno.
Čini se da je to veoma važno.
Sve je u redu.
Pokušavam ih razdvojiti, ali stalno se pojavljuju zajedno.
Sve je u redu. Samo da doznam tko je taj drugi.
-Je li izgubio oca? -Tata.
Aha, dobro. Jedan brat.
-I tata. To je moje područje. -Da.
Jeste li s njima danas htjeli razgovarati?
-Da. -Dobro.
Pokazuje mi simbol za oproštaj.
Ali i da se nije oprostio kako je htio.
Je li bilo situacija bez oproštaja?
-Nije mogao govoriti. -U redu.
Dovodi me…
Pokušavam otkriti što mu se dogodilo. Pokazuje mi
da je više dijelova tijela počelo otkazivati.
Moj je tata umro u listopadu 2019.
Od čega je točno umro?
Rekli ste mi od čega.
Točno. Zatajenje organa.
Moj je tata poprilično pio.
Aha.
Spominje i razgovor u svojoj sobi.
Razgovor koji je malo preosjetljive prirode da bi ga čuo.
-Ne znam o čemu je riječ. Vi? -Baš tako je bilo.
Teta i ja htjele smo početi razgovarati o tome hoćemo li ga držati na životu
ili ćemo isključiti aparate.
Teta nije htjela da pred njim razgovaramo o tome.
-Tako je. -Zato što nas čuje.
Izašle smo iz sobe razgovarati o tome.
I on je to znao.
Čuo vas je i znao je. I nije imao ništa protiv toga.
Štoviše, tako je spoznao da je vrijeme da ode.
I to mu je pružilo spokoj. Nije mu se sviđalo u tom tijelu.
Razgovarala sam s njim o tome večer prije. Bila sam s njim.
Nije se mogao micati, nije imao reflekse.
Ali suza mu se slila niz obraz.
Uvijek sam se pitala je li time htio reći da to ne učinimo.
-Ili je htio reći da se slaže s tim. -Da.
I baš mi je drago što mi govorite…
-To je bila ispravna odluka. -Da je to htio.
Da, od tate primam osjećaj…
Smrt uvijek dođe prerano.
-Ali on to prihvaća. -Da.
Ali kod brata osjećam veliko iznenađenje. Tako bih to opisao.
Dakle, imamo taj doživljaj.
Želi da kažem… Ponešto mi govori. Vrlo je snažan.
Doživljavam ga kao nekoga tko se veoma štiti.
-Da. -Veoma se želi zaštititi.
Ali mislim da se kaje zbog nekih situacija u koje se doveo.
I izražava to mišljenje o sebi,
da je bio glup što se družio s nekim ljudima.
To ističe. Spominje ljude oko sebe.
Mislim da je znao da to nije pametno. To ga frustrira.
Jer je u duši znao
da to nije dobra situacija.
Ali nije se znao izvući. I to je zanimljivo.
Čovječe.
Nije ni trebao biti ondje.
Čudno je to reći, znam.
Ali stalno mi govori da nije trebao biti ondje.
Ne znam zašto to toliko ističe.
Htio nas je zaštititi. Nije htio da znamo.
-Za išta što se zbivalo. -Vjerujem.
Pitali su me što je bilo.
Zbilja nisam znala. Nisam znala što da im kažem.
Jer nisam poznavala neke grupe ljudi s kojima se družio.
Da. I točno to mi komunicira.
Kad bi mogao sve ispočetka, bio bi mnogo otvoreniji, sve bi rekao.
Dobro.
Moram vam prenositi sve što primam.
Kad govori o svojoj smrti,
spominje prolazak vremena.
Između događaja i trenutka njegove smrti.
Moram to jasno reći. Ne kaže da je brzo umro.
Čini se da se taj događaj zbio veoma iznenada.
Ali ne istoga časa.
On mi komunicira…
Ajme, zbilja to ne želim reći. Prolazak vremena.
Znate kako je vrijeme neki put ključno.
Želimo brzo zvati policiju, pomoć.
Hitnu.
Nekako je to kasnilo.
Ne znam zašto.
Ali netko je to nekako prekasno otkrio.
Kasno je primio liječničku pomoć.
Kao da je netko mogao reagirati brže, ali nije.
Siguran sam u to. Možda vam to ništa ne znači,
ali stalno to primam. Da je vrijeme bilo ključno. Ima li to smisla?
Sve je u redu.
Nešto sam mogla učiniti.
Moj je brat nestao 19. kolovoza 1999.
Ubili su ga, dobio je metak u glavu.
Bio je nestao.
-Trebala sam brže reagirati. -To je normalna reakcija.
Kada smo doznali da je moj brat nestao,
kad je mama rekla da se nije javio, ja sam mislila da mu sigurno nije ništa.
Da mu se ništa neće dogoditi, da je dobro.
Onda su se pojavili plakati s nestalom osobom.
Još sam bila u Georgii, nisam htjela vjerovati.
Nisam se htjela baviti time.
Zato osjećam veliku krivnju.
Zato što nisam idućim letom došla u Milwaukee.
Prvo, zato da utješim mamu.
Drugo, zato da pomognem.
Znala sam nešto o događajima koji su prethodili.
Iz razgovora s nekim ljudima. Možda sam nešto mogla učiniti.
Da.
Žalim što nisam sudjelovala u potrazi.
Trebala sam je predvoditi.
Dobro.
Spominje da nije umro na mjestu na kojem su ga našli.
To se dogodilo, onda su ga premjestili. Znate li za to?
To je potpuno točno.
-Da. -Ubili su ga.
-Zatim bacili. -Da.
To su dvije lokacije.
Dvije lokacije.
Znao je da se iz te situacije ne može izvući.
Da?
Nešto vam pada na um?
Gotovo kao da je…
Znao da će taj dan umrijeti.
Prijevod titlova: Vida Živković