‫- טיילר הנרי הוא מדיום‬ ‫מהמבוקשים ביותר בעולם. -‬
‫- יש לו רשימת המתנה‬ ‫של יותר מ-300,000 איש. -‬
‫- האנשים המופיעים בסדרה‬ ‫נבחרו מהרשימה הזאת. -‬
‫- טיילר לא יודע את מי הוא עומד לפגוש. -‬
‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫היי, טיילר.‬
‫טיילר, הבאתי לך קפה.‬
‫- תרזה, אמו של טיילר -‬
‫היי, חומד.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב, טיילר.‬
‫מה נשמע?‬ ‫-מה שלומך?‬
‫מצוין. הבאת לי קפה.‬ ‫-הנה מה שאתה אוהב.‬
‫תודה.‬ ‫-הכול טוב?‬
‫כן. אתחיל להתכונן וכל זה.‬ ‫-בסדר.‬
‫טוב, אניח לך לנפשך כדי שתוכל להירגע לרגע.‬
‫אוקיי.‬
‫פתחתי קלפים כדי לראות‬ ‫במה תעסוק הקריאה היום.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫מה נראה לך?‬ ‫-את רוצה שאראה לך?‬
‫כן.‬ ‫-בואי לכאן.‬
‫סליחה.‬
‫אני לא נוהג בדרך כלל‬ ‫לפתוח קלפי טארוט לפני קריאה,‬
‫אבל לפעמים, כשאני זקוק לעזרה קצת‬ ‫או כשאני מרגיש עייף,‬
‫זה עוזר לי להבין מה אני עשוי לקלוט.‬ ‫האדם שעולה כאן הוא‬
‫"מלכת המטות".‬ ‫זה אומר שיש לאדם הזה אימא שמתה.‬
‫החיבור שעולה ראשון הוא ילדים,‬
‫אז זו תהיה סיטואציה של אם-בת.‬
‫כל זה מעיד על ידיעה ברמה מסוימת‬
‫לפני הפטירה.‬
‫בסדר.‬ ‫-אז זה לא היה בהכרח אירוע מזעזע.‬
‫אבל "מלכת המטות" היא הדגש העיקרי כאן,‬
‫אז אני מהמר‬
‫שזאת תהיה קריאה לגבי אם שנפטרה.‬
‫טוב, אנחנו יודעים מה אני לובש היום?‬
‫כן. אתה בצ'וניז (תחתונים)?‬
‫"צ'וניז"? אני בתחתונים.‬
‫בהולנדית אומרים "ברוקיז".‬ ‫-התחתונים שלי.‬
‫תחתוני התחרה שלי.‬
‫טוב, תצטרכו לשלם יותר כדי לצלם את זה.‬
‫כבר חוזר. אני מתלבש.‬
‫על כמה נתערב שמדובר באם?‬
‫על מה נתערב?‬
‫אני לא יודע.‬
‫תצא איתי לארוחת ערב?‬ ‫-לא.‬
‫בפומבי?‬ ‫-לא.‬
‫לא? נראה.‬
‫ממש מתחשק לי לובסטר.‬
‫אני מתרכז.‬ ‫-זאת אומרת… בסדר.‬
‫דברים עולים.‬ ‫-בסדר.‬
‫יש משהו…‬
‫ספר לי.‬ ‫-משהו שמצמידים לחולצה.‬
‫טוב.‬ ‫-משהו של גברות זקנות.‬
‫סיכת נוי.‬ ‫-סיכת נוי מסוג כלשהו, סביר להניח.‬
‫בסדר.‬ ‫-אני מרגיש זקן ורזה מאוד.‬
‫יש התייחסות לניתוח.‬
‫וזאת המסגרת של ההדרדרות.‬
‫- פרק 4: אני לא רואה אנשים מתים -‬
‫שלום.‬
‫היי.‬ ‫-היי, טיילר.‬
‫מה נשמע?‬
‫טוב, תודה.‬
‫אוי, איזה חמוד.‬
‫כן.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫אני טיילר, נעים להכיר.‬ ‫-אדל. נעים גם לי.‬
‫זה ויקטור.‬ ‫-שלום, ויקטור. מה שלומך?‬
‫חמוד. בסדר.‬
‫החבר הקטן שלנו כאן.‬ ‫-כן. בוא, חמוד.‬
‫אז, בעיקרון, התפקיד שלי כמדיום‬
‫הוא לתקשר את כל מה שעולה.‬ ‫אני שם דגש על פרטים,‬
‫על מידע שאין לי שום דרך לדעת אותו‬ ‫באמצעים אחרים.‬
‫אני לא רואה אנשים מתים מהלכים‬ ‫או דברים כאלו,‬
‫זה יהיה מפחיד נורא.‬
‫אנשים שעזבו עולים לפעמים‬
‫ומעבירים הודעות גם לאנשים חיים אחרים‬ ‫שאת מכירה.‬
‫אז שמרי על ראש פתוח‬ ‫מתוך הבנה שכל אחד יכול לעלות.‬
‫בסדר.‬ ‫-הבאת חפצים כלשהם היום?‬
‫הבאתי, כן.‬
‫מדהים.‬
‫אוקיי.‬
‫אדל.‬
‫טוב. בסדר.‬
‫אדל.‬
‫בנפרד מהפריטים האלו,‬ ‫אני רוצה לדבר על המשפחה שלך,‬
‫אנשים שאת מכירה. עולה גברת זקנה‬
‫שאני מבין שהגיעה לגיל מופלג מאוד.‬
‫כשאנחנו מדברים ברמה של סבים,‬
‫יש לך בני משפחה מבוגרים מאוד‬
‫שהגיעו לגיל מופלג? נשים במשפחה?‬
‫אני לא יודעת למה תקרא גיל מופלג.‬
‫כן. מי האדם הזה?‬
‫מוזר. אני תוהה אם זה קשור‬ ‫למקום שאנחנו נמצאים בו.‬
‫זה מוזר. התחושה במקום הזה‬ ‫שונה מאוד מהאנרגיה שלך.‬
‫אז אנחנו בבית, מן הסתם.‬
‫הוא לא הבית שלך?‬
‫לא.‬ ‫-לא הבית שלך.‬
‫כן, כי אני לא…‬
‫האנרגיה של הבית שונה משלך.‬ ‫-כן.‬
‫הבית הזה שייך לחברה שלי, מישל.‬
‫יש לה חצר אחורית שלווה ומרגיעה מאוד.‬
‫הבנתי.‬
‫אולי האדם הזה לא קשור אלייך.‬
‫בסדר. אני ממשיך.‬
‫בסדר. אני קולט משהו שקשור למוות בטרם עת‬
‫שאני צריך להעלות, ומדובר בזכר.‬
‫כשמישהו נפטר בגילאי 75 עד 85,‬
‫זה תואם גיל, זה נורמלי.‬ ‫-כן.‬
‫הבחור הזה שאני מדבר עליו‬ ‫נפטר בגיל צעיר יותר,‬
‫והוא לא זכה לחיים מלאים.‬
‫זכר קשור לפריטים האלו?‬ ‫-כן.‬
‫בן כמה הוא היה במותו?‬
‫יומיים לפני שמלאו לו 15.‬
‫חמש עשרה. הוא שמח מאוד שבאת,‬
‫כי הוא מעלה תחושה של הקלה.‬
‫הוא רוצה לתקשר איתך. הוא מעלה כמה דברים.‬
‫בסדר. מוזר.‬
‫הוא כל הזמן חוזר על "האחת והיחידה".‬
‫"האחת והיחידה."‬
‫זה מה שהייתי אומרת לו.‬
‫כן.‬ ‫-הוא היה משאיר לי פתק,‬
‫או שאני השארתי לו פתק. הפתקים הדביקים?‬
‫כן.‬ ‫-זה היה הקטע שלו מאז…‬
‫והייתי חותמת, "באהבה, האחת והיחידה".‬ ‫-כן.‬
‫הוא מעלה הרבה התייחסות ללימודים אקדמיים,‬
‫אבל הוא מרגיש שונה מאוד מילדים אחרים.‬
‫האמת, אני חש שהוא היה כנראה מבריק מאוד.‬
‫אני מרגיש שכבר מגיל צעיר,‬
‫אני שואל את עצמי, "לאן אלך?‬
‫באיזו מכללה...?" יש בזה הרבה תשוקה.‬
‫כן.‬ ‫-נשמע הגיוני?‬
‫כן. כשהוא היה בן תשע, הוא אמר לי,‬
‫"אימא, אני אלמד בייל".‬
‫הוא רצה להיות מהנדס.‬ ‫-כן.‬
‫איך קראו לבן שלך?‬ ‫-טומרי.‬
‫טומרי.‬ ‫-טומרי אלייז'ה.‬
‫טוב, אני מנסה לגרום לו לדבר על מה שקרה.‬
‫טוב, אני אסמן את זה.‬
‫נראה אם זה עוזר. עניין מוזר.‬
‫בסדר. היית רחוקה ממנו כשהוא נפטר?‬
‫כן. הוא היה בחו"ל.‬ ‫-בסדר.‬
‫בסדר. ב… הבנתי. אז הוא היה ממש ב…‬
‫מדינה אחרת.‬
‫בלי לספר יותר מדי,‬ ‫את יודעת אם מישהו היה לידו במותו?‬
‫כן.‬
‫לפי מה שאני קולט, התגובה מהאנשים שהיו שם‬
‫הייתה לא בוגרת.‬
‫כמעט כמו איך שילד מגיב למשהו רע שקורה.‬
‫האנשים שהיו סביבו, הם היו צעירים יותר?‬
‫כן.‬
‫הוא משדר תחושה של מעין התפזרות.‬
‫תחושה כזאת מעידה בדרך כלל על…‬
‫"אני כאן" ומישהו בורח, עוזב,‬
‫לא רוצה להישאר שם. את יודעת אם מישהו ברח?‬
‫כן.‬ ‫-כי אני מרגיש כאילו אני…‬
‫כולם.‬ ‫-כולם? הבנתי.‬
‫אני מצטער.‬ ‫-כן.‬
‫כי באופן שזה עולה, אני חש שזה קרה,‬ ‫ואנחנו לא יודעים להתמודד עם זה,‬
‫ואז כולם מתפזרים לכל הכיוונים.‬ ‫-הם השאירו אותו עד למחרת היום.‬
‫אלוהים, עד למחרת.‬
‫אני כל כך מצטער.‬
‫אני לא יודע למה אבל אני מרגיש קצר נשימה.‬
‫התחושה… אני לא יודע מה זה.‬
‫זה כאילו שכל האוויר מתרוקן מהגוף,‬ ‫משהו כזה.‬
‫אבל אני לא יכול…‬
‫להכניס אוויר לתוך הריאות שלי, ואז לשחרר.‬
‫את יודעת אם היו קשיי נשימה במצב הזה?‬
‫כן.‬
‫אני חושב שבשלב הזה‬ ‫את יכולה לספר לי מה קרה.‬
‫הוא טבע.‬
‫הוא טבע?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬
‫טיול הסתיים בטרגדיה ונער נהרג.‬
‫טומרי יצא לטיול השנתי של תיכון קוב לבליז.‬
‫התלמידים זה עתה הגיעו,‬
‫ולפני שנסעו לבית המלון,‬
‫הם עצרו בנהר סיבון.‬
‫לטומרי הייתה מצלמת גו-פרו,‬
‫שתיעדה הכול,‬
‫כולל את הטביעה שלו.‬
‫אמרו לי שאיש לא ראה מה קרה לטומרי.‬
‫אבל במצלמה,‬
‫ראיתי 15 אנשים לפחות שהביטו לעברו.‬
‫כשצופים בסרטון, התחושה היא‬
‫שצופים דרך עיניו. המצלמה הייתה כאן,‬
‫ואפשר לראות כל תזוזה של ראשו.‬
‫ראיתי אותו מבקש עזרה.‬
‫זועק לעזרה. כאילו, "הצילו!"‬
‫הוא נגע במישהו פעמיים והוא דחף את ידו.‬
‫הם דחפו את ידו.‬
‫מישהו היה צריך בסך הכול להושיט יד,‬
‫והם לא עשו את זה.‬
‫כן.‬
‫ואני חושבת, איש לא אמר דבר.‬
‫הילדים מסביב לא סיפרו למבוגרים.‬
‫כן.‬ ‫-אבל המבוגרים לא חשו בחסרונו.‬
‫זה עניין נוסף. הם לא שמו לב שהוא חסר,‬
‫אז הם נסעו למקום שהם התארחו בו‬
‫לפני שהם קלטו.‬
‫אופן הטיפול בעניין הזה‬
‫גרם לי להרגיש‬
‫שלא היה ערך לחייו של בני.‬
‫ואני רוצה להגיד, "לא, הוא באמת היה מיוחד".‬
‫אולי לא בעיניכם, אבל…‬
‫הוא היה כל עולמי…‬
‫הוא…‬
‫הוא מעלה עניין של אחריות,‬
‫ואני… את יודעת,‬
‫מדובר בלקיחת אחריות ברמה רחבה יותר‬
‫שלא קרתה.‬
‫בהחלט.‬ ‫-ואני לא חושב שזה יקרה.‬
‫וזה הדבר הכי מתסכל.‬ ‫כלומר, מעבר לתגובות של האנשים,‬
‫זה גדול יותר מהאנשים שהיו שם באותו יום.‬
‫זה נורא מתסכל, ו…‬
‫הוא רוצה שתדעי‬ ‫שהוא לא כועס על האנשים שברחו.‬
‫האנשים שלא עשו כלום והיו צריכים לעשות.‬
‫כן.‬ ‫-אבל… הוא לא רוצה שתכעסי.‬
‫נשמע שכל חייך עדיין לפנייך‬
‫ושתחווי עוד דברים חיוביים רבים.‬
‫הוא לא רוצה שמותו יגדיר‬ ‫את החיים שלו בזיכרוננו.‬
‫בסדר.‬ ‫-את יודעת.‬
‫הוא בסדר, מבינה?‬
‫טוב לדעת את זה.‬
‫לפני הקריאה,‬
‫הרגשתי שאני מנסה להיאחז או לנחש‬
‫לגבי מה שקורה לטומרי מאז המעבר.‬
‫אבל המידע שקיבלתי מנחם מאוד.‬
‫אני בהחלט מרגישה שתקשרתי היום עם בני.‬
‫יש לי משהו מעניין לספר לך.‬
‫אז ספר לי.‬ ‫-זה היה ממש הרבה.‬
‫אוקיי.‬
‫אספר לך. את מכירה את הבעלים של הבית הזה?‬
‫לא. זאת אחת החברות שלה.‬
‫בזמן הקריאה הזאת, חשתי תחושה מובחנת מאוד‬
‫שהגיעה מהבית הזה.‬ ‫מישהי שחיה עד גיל מופלג מאוד,‬
‫שעלתה כבר בנסיעה לכאן במכונית.‬
‫בעלת הבית הזה, אני בטוח שאמה נפטרה.‬
‫והאם ניסתה לעלות מול הסככה הקטנה ההיא שם.‬
‫והגברת הזאת לא מניחה לי.‬
‫היא עולה ויש לה מסר קצר מאוד,‬
‫אבל הוא חשוב.‬
‫בסדר. ליסה,‬
‫תבקשי מבעלת הבית לצאת החוצה, בבקשה,‬
‫וללכת לעבר שביל הגישה. חוזה, בוא איתי.‬
‫נציב שתי מצלמות.‬
‫ביקשנו מבעלת הבית לצאת.‬ ‫-בסדר.‬
‫היא לא תוריד את מסכת הפנים.‬ ‫-טוב, מעולה.‬
‫אז חשוב לשמור על מרחק.‬
‫כן. היי, מה שלומך?‬
‫נפלא.‬
‫יופי.‬
‫אני מעריצה את העבודה שלך.‬
‫אני מאמינה גדולה בכל זה.‬ ‫-תודה.‬
‫ביצעתי קריאה ללקוחה שלי,‬ ‫וכשניסיתי להתחבר לאנשים שלה,‬
‫עלתה גברת זקנה, קטנה ומקסימה שקשורה אלייך.‬
‫וזה ממש מוזר כי הוא חמודה נורא.‬
‫היא הייתה רזה במותה, זקנה מאוד.‬ ‫-כן.‬
‫והיא רצתה להתחבר לבת שלה.‬ ‫-זאת אימא שלי.‬
‫והיא רצתה שתדעי. והיא מיקמה אותי…‬
‫רואה את הסככה שם?‬ ‫-כן!‬
‫כשחלפתי שם, היא…‬
‫היא עמדה שם כדי להצטלם כשהיא הייתה כאן!‬
‫היא הראתה לי תכשיטים מעוצבים.‬
‫אני לא יודע אם היא אהבה תכשיטים כאלו‬
‫אבל התחושה היא שהיא הייתה משגעת.‬
‫היא אהבה תכשיטים. מגניבים כאלו,‬ ‫זולים במובנים מסוימים,‬
‫אבל היא אהבה את זה. כן, קלעת בול.‬
‫והיא מראה לי אותיות מ' שונות…‬
‫אני מישל. שני בניי נקראים מייקל ומת'יו.‬
‫הבנתי. זה היה ממש מצחיק,‬
‫כי היא נראתה גאה וקורנת‬
‫בגלל משהו שהבן שלך הצליח בו,‬
‫והיא כל כך שמחה.‬ ‫-אלוהים!‬
‫היא גם עוררה תחושה של צורך בניתוח,‬
‫ואיך שהניתוח התחיל הדרדרות,‬
‫או רצף של דברים.‬ ‫-כן!‬
‫הניתוח היה עניין רציני כי זה היה מפתיע.‬
‫לא הייתה ברירה.‬ ‫היא לא הייתה שורדת בלעדיו.‬
‫קיווינו שזה יעזור לה.‬
‫ההדרדרות נמשכה שמונה שבועות.‬
‫כן, כי היא משדרת‬ ‫שלווה גדולה בנוגע לפטירה שלה.‬
‫אלוהים.‬ ‫-התחושה היא שהניתוח היה הזרז.‬
‫כן. כך זה התחיל.‬ ‫-והלך והדרדר משם.‬
‫היא הייתה כל כך חמודה ומקסימה.‬ ‫היא תמיד איתכם והיא בסדר.‬
‫אלוהים.‬ ‫-כל כך חמודה.‬
‫בא לי לקחת אותה הביתה.‬ ‫-היא חמודה.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-אני אוהב את זה.‬
‫תודה, ביי!‬ ‫-יום נעים. ביי.‬
‫היי, אז ניצחתי בהתערבות.‬
‫באמת?‬ ‫-לגבי האם שעלתה.‬
‫אבל לא ללקוחה אלא לחברה שלה בבית.‬
‫אלוהים.‬ ‫-זה חלק מהעבודה.‬
‫את חייבת לי עשרה דולרים.‬ ‫-אלוהים.‬
‫בסדר, אני מוכן.‬ ‫-בוא.‬
‫לא ראיתי את דודי ודודתי מזמן‬ ‫כי אני לא נוסע להנפורד לעתים קרובות.‬
‫המקום לא מעורר בי זיכרונות נעימים.‬
‫נקווה שיהיו להם תשובות.‬ ‫-כן.‬
‫או ישתפו אותך לפחות בנקודת מבטם.‬
‫אני חוזר כי אני רוצה לדעת יותר‬
‫על מה שקרה למשפחה של אמי.‬
‫כמובן שהתגלית בנוגע לאימא שלי,‬
‫הגילוי שסטלה קיבלה את אמי איכשהו,‬
‫בשלב כלשהו. אני לא מבין למה…‬
‫אני יודעת רק שהיא עזבה.‬ ‫היא עזבה ונסעה ללואיזיאנה.‬
‫וכשהיא חזרה, תרזה הייתה איתה.‬
‫אז אנחנו הנחנו שהיא ילדה את תרזה.‬ ‫-כן.‬
‫ושהיא אחותנו.‬ ‫-כן.‬
‫תרזה עשתה בדיקה והתוצאה הייתה‬
‫שאימא אינה אמה.‬
‫פיט ואני היינו המומים לגמרי,‬
‫כי אתה גדל עם… היא…‬
‫היא אחותנו.‬
‫זה מצחיק, כי כילדים,‬
‫ותרזה לבנה.‬
‫זה אף פעם… זה מעולם לא עלה בדעתי.‬
‫תרזה נולדה, אמי יצאה עם גבר לבן,‬
‫ואף פעם לא חשדתי בדבר כי לא היה במה לחשוד.‬
‫היה לה מניע כלשהו כשהיא לקחה אותה,‬ ‫אבל היא אף פעם לא אמרה מה,‬
‫ואנחנו לא ידענו.‬
‫והיא אף פעם לא באה לאירועים שלנו‬ ‫בבית הספר או דברים כאלו.‬
‫היא לא לקחה אותנו לרופא שיניים, לרופא.‬ ‫-שום דבר.‬
‫הגנתי על תרזה כי היא הייתה אחותי הקטנה.‬
‫ומי הגן עליך?‬
‫פלישה.‬
‫כן. פלישה…‬
‫פלישה, היא הגנה עליי.‬
‫היא הייתה שם.‬ ‫אני חושב שאם פלישה לא הייתה שם,‬
‫לא הייתי כאן.‬
‫אחרי כל מה שעברת,‬
‫אני רק ממלא את הפערים כשאני מבין טוב יותר‬
‫מה הרגע המכריע ששינה את חייך.‬
‫אני חושב שזה כשאני…‬
‫אני חושב שכשהלכתי לכלא.‬
‫- כשתרזה הייתה בת 13, סטלה הורשעה -‬
‫- ברצח הבעלים של מוטל פאולר. -‬
‫- פיטר, בן 18, נכלא אף הוא‬ ‫באשמת סיוע לרצח. -‬
‫הכול הלך לי טוב אז.‬
‫רציתי להיות שוטר,‬
‫ובשנה הראשונה חילקתי כרטיסים,‬
‫ועבדתי במשחקי פוטבול.‬
‫אהבתי את זה.‬ ‫מלאו לי 18 רק כמה חודשים קודם,‬
‫לפני שאמי לקחה ממני את מה שאני רציתי,‬
‫לקחה ממני את העתיד שלי.‬
‫החלום שלי היה להיות שוטר ולהקים משפחה,‬
‫ואז לפרוש וליהנות…‬
‫ליהנות מהנכדים.‬
‫- גב' סטלה נסל אשמה ברצח כפול -‬
‫- בן 18 עוזר לאמו‬ ‫לקבור שתי גופות במוטל -‬
‫- אם ובנה נכלאים‬ ‫באשמת הרצח הכפול במוטל פאולר -‬
‫אני חושב שיועיל לפיטר לנסוע למוטל.‬
‫אני מקווה שזה יעזור לו לסגור את המעגל,‬
‫שזה יעזור להעלות דברים חדשים‬ ‫מתוך נקודת מבט חדשה.‬
‫- פיטר לא חזר לזירת הרצח 44 שנה -‬
‫תמיד תהיתי איך ארגיש כשאבוא למקום הזה.‬
‫זה המקום שהפשע התרחש בו.‬
‫אני ממש מתוח.‬
‫המקום היחיד הזה‬ ‫שינה את חיי כל משפחתי לנצח,‬
‫וזה יצר אדוות שעוברות מדור לדור.‬
‫אנשים ידעו מי הייתה סבתי ולעגו לי על כך.‬
‫אנשים אמרו, "סבתא שלך רוצחת",‬
‫ועוד דברים איומים.‬
‫אין ספק שזה המקום.‬
‫אז כילד, היו לי סיוטים על מבנה חד-קומתי,‬
‫קולות איומים שבוקעים מחדר אחר.‬
‫זה היה מפחיד מאוד כילד.‬
‫וכשראיתי את המוטל,‬ ‫הוא נראה בדיוק כמו המבנה בסיוטים שלי.‬
‫חשתי סחרחורת.‬
‫אם זה היה חזק כל כך בשבילי,‬ ‫אני רק יכול לדמיין איך פיטר הרגיש.‬
‫בחיי.‬ ‫-וואו.‬
‫זה כאן. כן. זה המקום שזה קרה בו.‬
‫הייתי בבית, ישן, ואימא התקשרה אליי.‬
‫היא אמרה לי להגיע ל"פאולר",‬
‫המקום שאמי עבדה בו.‬
‫היא אמרה שהיא רוצה להראות לי משהו.‬
‫ו…‬ ‫-וככה היא סיפרה לך?‬
‫"אני צריכה להראות לך משהו"?‬ ‫-כן, כאילו זה כלום.‬
‫אלוהים.‬
‫וליד המשרד,‬
‫היא הראתה לי את הגופות של ג'ון וג'ודי.‬
‫- ג'ודי הייתה הבעלים של המוטל.‬ ‫ג'ון היה החבר שלה. -‬
‫אז היו שם שתי גופות קשורות בתוך חדר זעיר.‬
‫ראיתי את ה…‬
‫הדם מהראש, מכאן,‬
‫וראיתי את הפנים שלהם.‬
‫הסיפור שלה היה שארבעה מקסיקנים‬
‫הרגו את ג'ון וג'ודי,‬
‫ושאם אפנה למשטרה, הם יהרגו אותי‬
‫ואת המשפחה.‬
‫ואז אני ואמי גררנו את הגופות,‬
‫לחלק האחורי, אחת אחרי השנייה.‬
‫אני חושב שהתוכנית של אמי הייתה‬ ‫להרוג את הבעלים‬
‫ואז לנהל בעצמה את המלון.‬
‫במובנים רבים, היו שני קורבנות,‬
‫אבל בתמונה רחבה יותר, גם אתה היית קורבן.‬
‫סמכתי עליה. אתה מציית להורים שלך.‬
‫כך כתוב בתנ"ך, וזה כל מה שידעתי.‬
‫ולא פקפקתי בכך שהמשפחה שלי בצרה,‬
‫ושאעשה כל מה שאני צריך לעשות‬ ‫כדי להגן על המשפחה שלי.‬
‫יש משהו שהיית רוצה להגיד להם?‬
‫עולה במחשבות שלך משהו?‬
‫כן, הייתי אומר לג'ון ולג'ודי‬ ‫שאני ממש מצטער‬
‫על מה שקרה להם, כי זה לא הגיע להם.‬
‫יצאתי מזה כי אני עדיין חי.‬ ‫-כן.‬
‫לג'ון ולג'ודי המסכנים לא הייתה בחירה.‬ ‫-כן.‬
‫אבל מכיוון שאתה יודע לתקשר עם הצד השני,‬
‫אתה מרגיש משהו?‬
‫אולי את האנרגיה של ג'ון וג'ודי.‬
‫האמת שבעיקר קר לי, אם להיות כן.‬
‫קפוא כאן. אבל, כן.‬
‫תמיד תהיתי איך יהיה לבוא למקום הזה,‬
‫ואני לא חושב שהאנשים המסכנים שמתו כאן‬
‫התעכבו כאן או נתקעו כאן.‬
‫הם רחוקים מפה.‬
‫הוקל לי שלא עלו בי התרשמויות.‬
‫אני לא יודע מה הייתי עושה לו כן.‬
‫לשתף? להשאיר אצלי?‬
‫זה היה רק מסבך דברים עוד יותר.‬
‫במקרה הזה, אני מעדיף רק לצפות.‬
‫היה סוראליסטי מבחינתי‬ ‫לשמוע את זה בפעם הראשונה.‬
‫זה משהו שתמיד היה סיפור במשפחה שלי,‬
‫אבל לא משהו ששמעתי את פיטר אומר או מתאר.‬
‫אתה יודע.‬ ‫-כן. אתה יודע מה?‬
‫למקום הזה תמיד הייתה איכות מיתית.‬
‫בדמיון שלי זה היה כמו מפלצת.‬
‫חשתי בושה רבה,‬
‫ואני יודע שאמי חשה בושה קשה‬ ‫בנוגע למה שקרה כאן, אבל…‬
‫במקום שאני נמצא בו עכשיו, אני מרפה.‬
‫ואני מקווה שגם פיטר יוכל להרפות מזה.‬
‫ואימא שלי. וכל הדורות‬
‫שהושפעו ממה שקרה כאן.‬
‫אני מרגיש שערבבתי בתוכי דברים שאצטרך…‬
‫כדאי שאפגש עם מטפל, אבל זה מאוד… כבד.‬
‫עכשיו עליי לחזור, להביט בעיני אמי,‬
‫ומתחשק לי לפרוץ בבכי ולבכות עליה.‬
‫אני… צריך לעבד הרבה דברים.‬
‫איך הולך?‬ ‫-אלוהים, תראי אותך.‬
‫תני לי חיבוק.‬ ‫-אני כל כך גאה בך, טיילר.‬
‫אני חש צער עמוק על כל המעורבים.‬
‫אבל אמי, בהשוואה כל האחרים,‬ ‫עיבדה את הדברים הכי פחות.‬
‫בכל מקרה, אני מצטערת.‬ ‫-כן, אני יודע.‬
‫בכל מקרה, זה בטח היה יום כבד מאוד בשבילך.‬
‫עד היום יש סודות,‬
‫דברים שאמי אמרה שתספר לי על ערש מותה.‬
‫ואני לא יכול לדמיין במה מדובר,‬
‫אחרי ששמעתי היום את הדברים האלו מאחיה.‬
‫הוא היה בטח בלחץ איום. להיות בן 18,‬
‫ולחשוב שיש לך כיוון מסויים בחיים.‬
‫לא רק שהוא לא קיבל הדרכה הורית,‬
‫סטלה העמידה אותו בסכנה איומה.‬
‫הייתה שם הזנחה בכל דרך אפשרית,‬
‫ואף פעם לא היה אוכל אצלנו בבית.‬
‫אף פעם לא היה אוכל‬ ‫ואני לא מצליחה להבין את זה.‬
‫לגייל תמיד הייתה עבודה.‬ ‫אז הוא היה חתיכת חלאה,‬
‫אבל הוא תמיד עבד, לפעמים בשתי עבודות.‬
‫כן.‬
‫האדם שחשבתי שהיה אבי,‬
‫באופן מוזר, יש לנו עיניים חומות דומות,‬
‫ואנשים תמיד אמרו, "את דומה לאבא שלך".‬
‫שמעתי את זה שוב ושוב ובאמת חשבתי שאני בתו.‬
‫והוא פגע בכולנו.‬
‫השיר "אובססיבי" של מריה קארי תקוע לי בראש,‬
‫והקול שלה ממש מעצבן בעיניי,‬
‫אבל אני בכל זאת מקשיב למוזיקה שלה.‬
‫אז אני לא יודע מה הקטע.‬ ‫-אתה לא אוהב…‬
‫כן, היא גורמת לכל החרסינה להישבר.‬
‫לא יודע, היא לכדה אותי. זה כי אני גיי.‬
‫אני חושב שגייז חייבים לאהוב את מריה קארי.‬
‫זה חלק מהמבנה שלנו.‬ ‫-באמת?‬
‫ההורמונים שהופכים אותך לגיי ברחם,‬ ‫מריה קארי אחראית לכך לדעתי.‬
‫זה מתחזק בתקופת חג המולד.‬
‫אני כל כך אוהב את המקום הזה.‬ ‫זה ממש טיפולי.‬
‫אני יכול לשבת כאן… מה?‬
‫אתה צוחק עליי?‬ ‫-מה?‬
‫שלום.‬ ‫-אה, כן.‬
‫וואו.‬ ‫-איך הולך?‬
‫טוב. נעים להכיר.‬
‫נפלא להכיר אותך.‬
‫נעים להכיר.‬ ‫-נפלא להכיר אותך.‬
‫תודה שהזמנתם אותי היום.‬ ‫-זה מטורף.‬
‫אני רוצה לשמוע קצת מה קורה.‬
‫אני שומר את זה בסוד כבר יותר משנה.‬
‫מדהים.‬
‫וזה לא היה קל.‬
‫כן. ציפית לזה היום?‬
‫ממש לא. לא היה לי…‬ ‫-אז זאת הפתעה.‬
‫כן. בגדול.‬ ‫-כן.‬
‫מדהים. אני שמח להיות כאן.‬
‫תודה.‬ ‫-כמובן.‬
‫אקח לעצמי רגע ואתרכז.‬
‫ונראה מה יעלה. בסדר.‬
‫יש אדם אחד שמעניין אותי,‬
‫ואני חושב שהוא לא בן משפחה ביולוגי.‬
‫כלומר, זה מישהו שלא קשור אלינו ביולוגית,‬
‫אבל הוא עולה כבעל משמעות.‬
‫האדם הזה משדר תחושה של רמה דומה.‬
‫וכשאני חש בדבר כזה, זה תמיד…‬
‫כשמדובר במשפחה,‬ ‫זה בדרך כלל אח, בן דוד, משהו כזה.‬
‫אם לא בן משפחה,‬ ‫זה יכול להיות בן זוג, חבר, משהו כזה.‬
‫וזה נראה משמעותי ממש מרגע שהתיישבתי, אבל…‬
‫זה די מעניין.‬
‫בטרם עת. אני קולט מוות בטרם עת.‬
‫בטרם עת משמעו שמישהו מת‬ ‫לפני שהוא הספיק להזדקן.‬
‫אני כאן ועכשיו אני לא. זה משהו מהיר מאוד.‬
‫אז לא הייתי מגדיר את זה כמחלה כלשהי,‬
‫או משהו שיש לנו הכנה לקראתו.‬
‫יש לך מישהו שנפטר בטרם עת?‬
‫היה לי בן זוג שנפטר בטרם עת.‬
‫בסדר. בחיים, אנשים עוברים‬ ‫הרבה דברים שונים,‬
‫ובעת מותו של האדם הזה,‬
‫יש תחושה שדברים‬ ‫החלו לשאת פרי באופן משמעותי,‬
‫לבסוף, ואני שומע "לבסוף".‬
‫אז זה הדבר המוזר כאן.‬
‫בלי לחשוף יותר מדי,‬ ‫אתה יכול להסביר את זה קצת יותר?‬
‫אני מרגיש תחושה חזקה של תהייה.‬
‫שירתי בנחתים, במחנה לג'ון,‬
‫התגוררתי בווילמינגטון, צפון קרוליינה.‬
‫קרוליינה.‬ ‫-ופגשתי את האיש הזה.‬
‫ופיתחנו יחסים.‬
‫אני רוצה להציץ בדברים שכתבתי קודם,‬ ‫כי בדרך לכאן…‬
‫אראה לך את זה. זאת התייחסות ל"קרו…"‬
‫אתה רואה את זה? "קרוליינה"?‬
‫אז מעניין שאמרת קרוליינה.‬
‫כן. הכרנו שם. גרנו שם.‬
‫בסדר, תמשיך. זה לא הכול.‬
‫מה היה שמו הפרטי?‬
‫שמו הפרטי היה ג'יימי.‬
‫אבל הוא השתמש בשמו האמצעי.‬ ‫-בסדר.‬
‫ושמו האמצעי היה דוויין.‬
‫עמדתי לשאול אותך אם השם מתחיל ב-ג'.‬
‫אבל הרגשתי שזה לא נכון וכתבתי "ג'יי",‬
‫משהו כמו "ג'-י-ימ" כאן,‬ ‫אבל בגלל זה חשתי מבולבל.‬
‫כי לכל אחד בצד השני יש צורת תקשורת שונה.‬
‫יש כאלו שקל להבין אותם ויש כאלו שפחות.‬
‫אז אנחנו נמשיך.‬
‫יש עניין שלם שעולה כשהוא מתקשר,‬
‫שהוא לא רוצה לגרום טראומה לאנשים סביבו‬
‫בזמן מותו.‬
‫זה עולה ממש חזק. תן לי רגע. יש בזה משהו.‬
‫כאילו, "אני לא רוצה…"‬
‫זה כמו שלפעמים יש זיכרון אחרון של מישהו,‬
‫והוא נחרת בעיני רוחם,‬
‫ואז זה הדבר היחיד שהם חושבים עליו‬ ‫כשהם נזכרים בו.‬
‫הוא משדר תחושה של…‬ ‫"לא, הייתי הרבה יותר מזה".‬
‫החיבור, האהבה. אני לא רוצה‬ ‫שכל הזמן המשותף הזה‬
‫יוגדר על פי תמונה יחידה ומחרידה,‬
‫זאת הדרך היחידה שלי לתאר את זה.‬
‫אני צריך להעמיק קצת יותר, על אף הכאב.‬
‫קרע…‬
‫חשתי בזה קודם וקשה לנסח את זה,‬
‫אבל אתה יודע אם משהו נקרע?‬
‫כן. אז, זה היה ביום ההולדת שלי.‬
‫ירדנו לרבוץ ליד הברכה במתחם הדירות‬
‫שבדיוק… שזה עתה עברנו לגור בו.‬
‫הוא השתזף על הכיסא נוח.‬
‫והוא אמר, "נשמע שמשהו בא לתפוס אותי".‬ ‫כאילו, "מה?"‬
‫וצחקנו, ושכבתי לצדו.‬
‫עבר משב של רוח,‬
‫ושמשיית החוף, החישורים,‬
‫הם התמוטטו על שנינו‬
‫וניקבו את ראשו.‬
‫והם חדרו דרך הנקודה הרכה ביותר,‬
‫כך אמרו לי, הנקודה הרכה ביותר במוח.‬ ‫-כן.‬
‫אני כל כך מצטער.‬
‫והוא מת למחרת.‬
‫אני כל כך מצטער. זו באמת תאונה חריגה.‬
‫כואב לי הלב עליך. אני כל כך מצטער.‬ ‫-כן.‬
‫כואב לי לדבר על זה.‬
‫אני כל כך מצטער שנאלצת לחוות‬ ‫או לעבור חוויה כזאת,‬
‫כי יש בזה משהו שמעורר תחושה…‬
‫הרגשות שלי…‬
‫והם יודעים שזה קורה לעתים נדירות,‬ ‫אבל הרגשות שלי מפריעים כאן.‬
‫זה מסוג המקרים שבהם‬ ‫אני רוצה לפגוש אותך שוב,‬
‫כי אני לא מרגיש שהבנתי הכול היום.‬
‫אז אתה ואני נדבר שוב, אני אוודא שזה יקרה.‬
‫אני יכול לחבק אותך?‬
‫היה קשה היום. זה היה קשה.‬
‫לא הצלחתי להתחבר בעומק שאני רגיל בדרך כלל,‬
‫כי הרגשות שלי נדחפו ועלו אל פני השטח.‬
‫במקרה הזה, אני לא יודע‬ ‫אם זה בגלל שמדובר בגיי,‬
‫ביכולת להתחבר לאינטימיות הזאת.‬ ‫כשאני קורא לאנשים שאיבדו ילדים,‬
‫זה טרגי אבל אני לא יכול להתחבר לזה.‬
‫במקרה הזה, חשבתי כל הזמן על קלינט.‬
‫וחשבתי על מה שהוא נאלץ לעבור.‬
‫וקשה לי לשער איך זה לאבד מישהו‬ ‫שאתה כל כך אוהב בצורה כזאת,‬
‫וזה ממש השפיע עליי, אז…‬
‫אני רק…‬
‫כן, זה היה קשה.‬
‫היי.‬ ‫-היי, איך הולך?‬
‫טוב. מה שלומך?‬ ‫-טוב. אתה פנוי?‬
‫כן, סתם יושב כאן.‬
‫יופי. רציתי רק להתקשר‬ ‫ולהגיד לך שאני אוהב אותך.‬
‫סיימתי קריאה לגבר‬ ‫שבן זוגו נהרג בתאונה מוזרה,‬
‫ובכיתי כל הזמן,‬ ‫ואני אף פעם לא בוכה בקריאות.‬
‫והם ישבו ליד בריכה,‬
‫ובן זוגו אמר,‬ ‫"אני חושב שמשהו בא לתפוס אותי".‬
‫והוא אמר, "מה? מה זאת אומרת?"‬
‫ופתאום היה משב רוח חזק‬ ‫שהעיף את השמשייה שהייתה מעליהם.‬
‫היא נפלה עליהם,‬ ‫והמוט שהשמשייה הייתה מחוברת אליו‬
‫חדר לגולגולתו של הבחור ויצא מהצד השני.‬
‫והוא ראה איך כל זה קורה,‬
‫וזה היה ב-2008,‬ ‫אז הם לא היו יכולים להתחתן.‬
‫הם היו… הוא היה בסוף שנות ה-20 לחייו,‬
‫וכל הזמן הזה בכיתי וחשבתי‬
‫על זה שאף פעם אי אפשר לדעת,‬
‫וזה השפיע עליי רגשית חזק מאוד.‬
‫אז אני יודע שזו שיחה מוזרה נורא וסליחה,‬ ‫אבל אני אוהב אותך.‬
‫רציתי להגיד לך ואני כבר מחכה לראות אותך,‬
‫ואתה הכי טוב שיש, וכן.‬
‫בסדר. כך אעשה. אני אוהב אותך. נדבר בקרוב.‬
‫נדבר אחר כך.‬ ‫-בסדר, ביי.‬
‫- סלעי וסקז, קליפורניה -‬
‫אני שמח שאני איתך היום.‬ ‫-אני שמח שאני איתך.‬
‫אני שמח שיש לנו רגע לשאוף אוויר‬ ‫לפני שנתחיל לנסוע.‬
‫אני יודע. נחמד להגיע‬ ‫לאחד המקומות האהובים עלינו.‬
‫כן.‬
‫אתה מוכן?‬
‫שרירי השוק שלי מוכנים. ראית אותם.‬
‫מזל גדי מרגיש בבית בהרים.‬
‫רגלי עז.‬ ‫-רגלי העז שלי.‬
‫תיזהר מהסלע הזה.‬ ‫-כן, זה יהיה דרמטי.‬
‫בוא נעלה על זה.‬ ‫-כן, אני רואה.‬
‫אתה יכול לדמיין אותי נהרג בנפילה מההר?‬
‫יגידו, "הוא לא ציפה לזה".‬
‫לא היינו יכולים לבחור יום טוב יותר.‬
‫אני יודע, זה כל כך יפה.‬
‫"האם הוא יציע נישואין? לכן באנו לכאן?"‬ ‫-יציע?‬
‫אני רוצה פלאש מוב.‬ ‫-פלאש מוב.‬
‫דיברנו על זה.‬ ‫זאת הדרך האיומה ביותר להציע נישואין.‬
‫כאילו, הכי גרוע זה במסעדה.‬
‫פלאש מוב יהיה קרוב למספר שתיים.‬
‫אני לא חושב שאבקש ממך.‬ ‫-לא.‬
‫אני מצפה שאתה תבקש ממני.‬ ‫-בסדר.‬
‫אבל בלי לחץ.‬
‫מתי היית רוצה שזה יקרה?‬
‫זאת אומרת, בלי לחץ.‬
‫כשאתה עוצם עיניים,‬ ‫אתה מדמיין את אהבת חייך?‬
‫על סוס? אני לא יודע למה.‬
‫איך אתה מדמיין אותי? אני כורע ברך?‬
‫כל הסיפור?‬ ‫-כן, לא.‬
‫לא? איך קוראים לזה‬ ‫כשמתחתנים באופן ספונטני?‬
‫מדובר בחתונת בזק. זה נקרא...‬ ‫-אני לא יודע על מה אתה מדבר.‬
‫רוחות, עזרו לי. לברוח. נברח כדי להתחתן.‬
‫בריחה, כן.‬ ‫-בדיוק.‬
‫כשהייתי בת 27, חיי השתנו לנצח.‬
‫איבדתי מישהו קרוב מאוד.‬
‫ואני רוצה לגלות מה קרה.‬
‫אני רוצה תשובות.‬
‫אני רוצה צדק,‬
‫לפני שאמי נפטרת בלי לקבל תשובות.‬
‫אני רוצה צדק למשפחה שלי.‬
‫אני רוצה לדעת מי הרג את אחי.‬
‫שלום. אני טיילר, נעים להכיר אותך.‬
‫כל כך טוב לפגוש אותך.‬ ‫-טוב לפגוש אותך.‬
‫איזה מקום מקסים!‬ ‫-יפהפה.‬
‫לא התכוונתי לבכות כבר בהתחלה.‬
‫זה בסדר, יקירה. הכול טוב.‬ ‫אני שמח להיות כאן.‬
‫קשה לי להאמין שזה קורה.‬
‫כן, אני מחכה לזה.‬
‫אז בתהליך שנעשה היום,‬
‫כל אחד יכול לעלות.‬ ‫-בסדר.‬
‫נקווה שנצליח להתחבר‬ ‫למי שקיווית לשמוע ממנו.‬
‫נקווה.‬ ‫-דברים רבים עלו בדרך,‬
‫אז נדבר גם על זה,‬
‫וזה יעזור.‬ ‫-אלוהים.‬
‫את יודעת שאני משתמש בחפצים.‬ ‫-כן.‬
‫יש לך חפץ כלשהו?‬ ‫-כן.‬
‫זה גדול קצת.‬ ‫-זה בסדר, בהחלט.‬
‫אין בעיה.‬
‫לפני שנתחיל, מה שמך הפרטי?‬ ‫-טמרה.‬
‫בסדר, זה כל מה שאני צריך. טמרה.‬
‫זה נותן לי משהו להתרכז בו.‬
‫בסדר, אז אחזיק בזה.‬
‫אני רוצה להתחיל בבחור אחד שעולה.‬
‫לפני שהגעתי, חשתי שמדובר בבחור בן זמננו.‬
‫וכל פעם ש"בן זמננו" עולה,‬
‫זה קשור בדרך כלל למישהו שמת בטרם עת,‬
‫מישהו שהיה אמור לחיות יותר זמן.‬
‫הייתה התייחסות כזאת, אבל הוא גם עולה‬
‫עם גבר מבוגר יותר‬
‫שאני חש שעליי לציין גם.‬
‫והם עולים יחד.‬
‫אז הבחור השני נפטר בגיל הולם יותר.‬
‫הוא עולה כמישהו שמת קצת צעיר יותר.‬
‫והם קשורים לפריט הזה.‬
‫זה מעניין.‬
‫עולים כמה פרטים ואני אציין אותם תוך כדי.‬
‫הם מבקשים להדגיש את הדברים‬ ‫שנאלצת לעשות לבד,‬
‫ותחושה שכל העולם על כתפייך‬
‫כי את צריכה לטפל בדברים לבד,‬
‫והם רוצים שתדעי שאת לא לבד.‬
‫הם מושקעים מאוד בתחושת הרווחה שלך,‬
‫ורוצים לוודא שאת בסדר.‬
‫הדבר המעניין… בדרך כלל, כשאנשים עולים יחד,‬
‫הם קשורים בדרך כלשהי זה לזה.‬
‫אז אני לא יודע למה, אבל אנחנו נבדוק את זה‬
‫וננסה להבין. תני לי רגע.‬
‫יש לי בחור צעיר יותר שמת בטרם עת,‬
‫ויחד איתו עולה מישהו מבוגר יותר.‬
‫אז אני לא יודע אם הייתה לו דמות אב,‬
‫ומה הסיפור, אבל הם עסקת חבילה‬
‫כשהם עולים יחד, והם רוצים שאדגיש את זה,‬
‫אז זה נראה חשוב מאוד,‬
‫והכול טוב.‬
‫אני מנסה להפריד בין השניים‬ ‫אבל הם ממשיכים לעלות יחד.‬
‫הכול טוב. אני צריך רק להבין מי הבחור השני.‬
‫את יודעת אם הוא איבד דמות אב או…‬ ‫-אבא.‬
‫הבנתי. בסדר. אח אחד‬
‫ואבא, זה התחום שלי.‬
‫אלו האנשים שקיווית לשמוע מהם היום?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫הם מבקשים להעלות את הסמל שלי ל"להתראות",‬
‫אבל הם מציינים שלא זכו להיפרד כראוי.‬
‫את מכירה מצבים שבהם לא יכולנו להיפרד?‬
‫הוא לא יכול היה לדבר.‬ ‫-הבנתי.‬
‫זה עולה לי ב…‬
‫אני מנסה להבין מה קרה לבחור המסכן.‬ ‫הוא מראה לי‬
‫שחלקים שונים בגוף החלו לקרוס.‬
‫אבי נפטר באוקטובר 2019.‬
‫ממה הוא נפטר, טכנית?‬
‫אמרת לי ממה הוא נפטר.‬ ‫-כן.‬
‫פגעת בול. קריסת איברים.‬
‫אבא שלי… הוא שתה הרבה.‬
‫הבנתי. הוא העלה גם שיחה שהתקיימה‬
‫בחדר שלו,‬
‫שיחה שרגיש קצת לנהל אותה בנוכחות מישהו.‬
‫אני לא יודע מה זה. יש לך…?‬
‫זה בדיוק מה שקרה.‬
‫דודה שלי,‬ ‫רצינו לדון באפשרות להאריך את חייו‬
‫או לנתק אותו ממכשיר ההחייאה.‬
‫ודודתי הייתה זו שאמרה,‬ ‫"לא נדבר על זה בנוכחות אביך".‬
‫בדיוק.‬ ‫-"הוא עדיין יכול לשמוע".‬
‫ויצאנו מהחדר כדי לנהל את השיחה הזאת.‬
‫והוא ידע את זה.‬ ‫-וואו.‬
‫הוא יכול היה לשמוע, והוא ידע,‬ ‫וזה היה בסדר מבחינתו.‬
‫זה נתן לו הזדמנות לדעת,‬ ‫"בסדר, הגיע הזמן שלי ללכת".‬
‫וזה העניק לו תחושת שלווה‬ ‫כי הוא לא אהב להיות בגופו.‬
‫דיברתי איתו על זה ערב קודם, והייתי איתו.‬
‫אף שהוא לא יכול היה לזוז,‬ ‫והרפקלסים שלו לא פעלו,‬
‫דמעה זלגה במורד פניו.‬
‫ותמיד חשבתי, "ניסית להגיד לנו‬
‫'אל תעשו את זה'?‬
‫או שניסית להגיד לנו שזה בסדר מבחינתך?"‬
‫כן.‬
‫ואני מעריכה מאוד את העובדה שאתה אומר…‬
‫שזאת הייתה הבחירה הנכונה.‬ ‫-שזאת הבחירה הנכונה.‬
‫כן. אז אבא‬
‫מעורר את התחושה ש…‬ ‫אף פעם אין זמן טוב למות,‬
‫אבל יש כאן קבלה.‬ ‫-בטח.‬
‫עם האח, התחושה היא,‬ ‫"בום, זה פשוט נפל עלינו".‬
‫כן.‬ ‫-כך הייתי מתאר את זה.‬
‫אז יש את ההיבט הזה.‬
‫הוא רוצה שאדבר… הוא מכניס אותי קצת.‬
‫בחור חזק מאוד.‬
‫הוא עולה בתחושה שהוא מגן על עצמו מאוד.‬
‫כאילו, "אני צריך להגן על עצמי".‬ ‫-כן.‬
‫יחד עם זאת, אני חושב שהוא חש‬
‫חרטה על כמה מהמצבים שהוא נכנס לתוכם.‬ ‫-כן.‬
‫הוא מכיר בתחושה הזאת,‬
‫"היה טיפשי להסתובב עם האנשים ההם",‬
‫זה משהו כזה. הוא מעלה‬
‫את האנשים שהיו מסביבו,‬
‫ואני חושב שהוא ידע את זה, וזה מתסכל,‬
‫כי אני מרגיש שברמה מסוימת,‬ ‫אני יודע עמוק בלבי‬
‫שזה לא מצב טוב,‬
‫אבל אני לא יודע איך לצאת מזה,‬ ‫וזה קטע מעניין כזה.‬
‫בחיי.‬
‫הוא לא היה אמור להיות שם.‬
‫מוזר להגיד את זה,‬
‫אבל יש כאן היבט של… "לא אמור להיות שם."‬
‫אני לא יודע למה זה עולה כל כך חזק.‬
‫הוא רצה להגן עלינו.‬
‫כן.‬ ‫-הוא לא רצה שנדע‬
‫מה קורה.‬ ‫-אני מאמין בזה.‬
‫אז כשאנשים שאלו, "מה קרה?"‬
‫באמת שלא ידעתי.‬ ‫-כן.‬
‫לא ידעתי מה להגיד להם. לא ידעתי…‬
‫כן.‬ ‫-על אנשים מסוימים שהוא הסתובב איתם.‬
‫בדיוק. וזה מה שעולה כאן.‬
‫אם הוא יכול היה לחזור על זה,‬ ‫הוא היה הרבה יותר פתוח,‬
‫הרבה יותר שקוף.‬
‫אוקיי.‬
‫אני חייב למסור את זה‬ ‫בדיוק כמו שאני מקבל את זה.‬
‫כשהוא מדבר על הפטירה שלו, הוא מתייחס‬
‫לזמן שעבר‬
‫בין מה שקרה לבין הרגע שהוא מת בו.‬
‫אז אני רוצה להבהיר.‬ ‫הוא לא מראה מוות מיידי.‬
‫נשמע שמה שקרה, קרה באופן מפתיע למדי,‬
‫אבל לא מיידי.‬
‫עולה היבט של…‬
‫אני שונא להגיד את זה, אבל תזמון.‬
‫כשקורה משהו למישהו, הזמן דוחק.‬
‫רוצים להתקשר למשטרה, למוקד החירום,‬
‫אנחנו רוצים להזעיק סיוע רפואי.‬
‫משהו בעניין הזה התעכב,‬
‫ואני לא יודע למה.‬
‫אבל היה איזה עיכוב בגילוי,‬
‫עיכוב בקבלת סיוע רפואי.‬
‫מישהו היה יכול לפעול מהר יותר ולא עשה זאת,‬
‫ואני בטוח בזה,‬ ‫אז אני יודע שאולי זה לא מתחבר,‬
‫אבל זה חוזר ועולה כל הזמן, הזמן דוחק.‬
‫זה נשמע הגיוני?‬
‫זה בסדר.‬
‫הייתי יכולה לעשות משהו.‬
‫אחי נעלם ב-19 באוגוסט, 1999.‬
‫אחי נהרג מירייה בראשו.‬
‫הוא נעדר.‬
‫הייתי צריכה לפעול מהר יותר.‬ ‫-זו תגובה נורמלית.‬
‫בזמן שאחי… שידענו שהוא נעדר,‬
‫אמי אמרה, "לא שמעתי ממנו".‬
‫חשבתי לעצמי, "כן, הוא בסדר.‬
‫לא יקרה לו שום דבר. הוא בסדר".‬
‫ואז התחילו להופיע כרזות ההיעדרות.‬
‫הייתי עדיין בג'ורג'יה אז‬ ‫כי לא רציתי להאמין.‬
‫לא רציתי להתמודד עם זה.‬
‫אז יש לי תחושה עמוקה של אשמה‬
‫על כך שהייתי צריכה לעלות מיד למטוס‬
‫ולהגיע למילווקי‬
‫כדי להיות לצד אמי ולנחם אותה,‬
‫ולעזור, לפחות.‬
‫ידעתי קצת על מה שקרה שהוביל לזה,‬
‫כי דיברתי עם כל מיני אנשים,‬ ‫ואולי הייתי יכולה לעשות משהו.‬
‫כן.‬
‫אני מתחרטת שלא הייתי מעורבת בקבוצת החיפוש.‬
‫הייתי אמורה להיות בחזית.‬
‫אוקיי.‬
‫דבר מעניין אחד זה שהוא מעלה‬
‫את המקום שהוא נפטר בו‬ ‫לעומת המקום שמצאו אותו בו.‬
‫מה שקרה ואז הוא הועבר בצורה כזאת או אחרת.‬
‫את מודעת לזה?‬
‫זה בדיוק כך.‬
‫כן.‬ ‫-הוא נהרג,‬
‫ואז הושלך.‬ ‫-כן.‬
‫בשני מקומות שונים.‬
‫שני מקומות שונים. והוא ידע‬
‫שלא הייתה כל דרך להיחלץ מהמצב.‬
‫כן?‬
‫זה מעורר בך משהו?‬
‫זה נשמע כאילו הוא…‬
‫ידע שהוא עומד למות באותו יום.‬
‫תרגום כתוביות: דנה סבן‬