TYLER HENRY ER ET AF VERDENS MEST BERØMTE MEDIER
MED OVER 300.000 PERSONER PÅ SIN VENTELISTE.
DELTAGERNE I DENNE SERIE ER VALGT FRA DEN LISTE.
TYLER VED IKKE, HVEM HAN SKAL LÆSE.
EN NETFLIX-SERIE
Hej, Tyler!
Her er din kaffe.
-Hej, skat. -Godmorgen.
Tyler. Godmorgen.
-Hvordan går det? -Hvordan går det?
-Rigtig fint. Du har kaffe med. -Dine gode ting.
-Tak. -Alt vel?
-Ja, jeg gør mig klar. -Godt.
Okay. Jeg går, så du kan slappe af et øjeblik.
Okay.
Jeg lagde kort for at se, hvad dagens læsning handler om.
-Virkelig? -Ja.
-Hvad siger du? -Skal jeg vise det?
-Ja. -Kom her.
Undskyld.
Jeg lægger normalt ikke tarotkort før læsninger,
men af og til, når jeg behøver hjælp eller er træt,
kan det vise mig, hvad jeg kan vente. Den, der vil komme igennem,
er stokkenes dronning. Det betyder en afdød mor.
Hold da op.
Den første reference er til børn, så det handler om en mor og datter.
Alt dette angiver, at man var klar over det op til bortgangen.
-Okay. -Det var ikke chokerende.
Men stokkenes dronning er det fremtrædende, så jeg vil skyde på,
at det er en læsning om en afdød mor.
-Godt. Ved vi, hvad jeg tager på i dag? -Ja. Har du underdrenge på?
"Underdrenge?" Jeg har underbukser på.
-Dine "brookies". På hollandsk. -Underbukser.
Med blonder.
Det koster ekstra at se med her. Jeg kommer straks. Jeg skifter lige.
-Vil du vædde på, at det er en mor? -Hvad skal vi vædde?
Det ved jeg ikke.
-Middag på en restaurant? -Nej.
-Offentligt? -Nej.
Nej? Vi får se.
Jeg vil have hummer.
-Jeg fokuserer. -Altså ... Okay.
-Der kommer noget. -Godt.
Jeg får en...
-Sig det. -Noget, man sætter på blusen.
-Okay. -For ældre damer.
-En broche. -Nok en slags broche.
-Okay. -Jeg føler mig gammel og tynd.
Der er en reference til operation.
Og det igangsætter så nedturen.
KAPITEL 4 - JEG SER IKKE DØDE MENNESKER
Goddag.
-Hej! -Hej, Tyler.
-Hvordan går det? -Godt, tak.
Hvor er den sød.
-Ja. -Hvordan går det?
-Tyler. Skønt at møde dig. -Adell. I lige måde.
-Det er Victor. -Hej, Victor. Hvordan går det?
Vidunderligt. Godt.
-Vi har vores ven her. -Ja. Kom, makker.
Mit job som medium
er at formidle alt det, der kommer ind. Jeg er specifik.
Detaljer og oplysninger, jeg ikke kunne have fået på andre måder.
Jeg ser ikke døde mennesker og sådan. Det ville være skræmmende.
Af og til kommer der folk med beskeder til en levende, du også kender.
Så vær åben over for, at alle mulige kan komme ind.
-Okay. -Har du nogen ting med?
Det har jeg. Ja.
Fantastisk.
Okay.
Adell.
Okay. Fint.
Adell.
Ud over de ting vil jeg tale om din familie.
Folk, du kender. Der kommer en gammel dame,
som blev meget gammel.
Når vi taler om bedsteforældre-alder,
er der så nogen i familien, der blev meget gamle, og som er af hunkøn?
Jeg ved ikke, hvor gammelt det er.
Ja. Hvem er det?
Sært. Mon det er relateret til stedet her?
Sært. Stedet her føles meget anderledes end din energi.
Vi er jo ved et hus.
Er det ikke dit hus?
-Nej. -Ikke dit. Ja, for jeg føler ikke…
-Husets energi føles anderledes. -Ja.
Huset tilhører en ven. Michelle.
Hun har en meget fredfyldt og afslappende have.
Forstået.
Måske kommer personen ikke for dig.
Okay, jeg fortsætter.
Okay. Jeg får en reference til en for tidlig bortgang,
jeg skal nævne, og det handler om en mand.
Når nogen dør i alderen 75 til 85,
-er det alderssvarende. Normalt. -Ja.
Ham her, jeg skal nævne, døde tidligere end det,
og han levede ikke et helt liv.
-Er en mand forbundet med dem? -Ja.
-Hvor gammel var han, da han døde? -Han var 15 år på nær to dage.
Femten. Han virker glad for, at du kom, for han udtrykker lettelse.
Han vil gerne i kontakt med dig. Han nævner et par ting.
Okay. Sært.
Han gentager "den eneste ene".
Åh!
Det sagde jeg altid til ham.
-Ja. -Han skrev sedler til mig.
Og jeg skrev til ham. Små post-its.
-Ja. -Det gjorde han fra…
-Jeg skrev: "Kys, eneste ene." -Ja.
Han viser mig mange ting. Om uddannelse.
Men han virker meget anderledes end andre børn.
Han viser mig faktisk følelsen af at være nærmest genial.
Jeg føler, at jeg fra en ung alder tænker: "Hvor skal jeg hen?
Hvilket college skal …" Meget passioneret.
-Ja. -Giver det mening?
Ja. Han kom til mig som niårig og sagde:
"Mor, jeg vil gå på Yale."
-Han ville være ingeniør. -Ja.
-Hvad hed din søn? -Tomari.
-Tomari Alijah.
Okay. Jeg vil bede ham fortælle, hvad der skete.
Okay, lad mig understrege det.
Vi ser, om det hjælper. En sær ting.
Okay. Var du væk fra ham, da han døde?
-Ja. Han var udenlands. -Okay.
Okay. Åh! Forstået. Han var i et helt andet…
Land.
Uden at sige for meget, var han så sammen med nogen?
Ja.
Det virker, som om reaktionen fra folk omkring ham var noget umoden.
Som et barn ville reagere på, at der sker noget slemt.
Var dem omkring ham unge?
Ja.
Han giver udtryk for postyr. Når jeg ser postyr, betyder det typisk:
"Jeg er her", og nogen løber, forlader stedet,
vil ikke være der, hvor de er. Var der nogen, der løb væk?
-Ja. -For jeg føler, jeg...
-Alle. -Alle? Forstået.
-Det gør mig ondt. -Ja.
Det kommer ind sådan, at det sker, og ingen ved, hvad de skal gøre.
-De løber i hver sin retning. -De efterlod ham til næste dag.
Du gode gud. Næste dag.
Det gør mig ondt.
Hvorfor føler jeg mon, at jeg ikke kan få luft?
Det føles … Jeg ved ikke, hvad det er.
Det føles, som når luften slås ud af lungerne, men jeg kan ikke…
…trække vejret og puste ud.
Ved du, om han fik vejrtrækningsproblemer?
Ja.
Det er nok et godt tidspunkt at fortælle mig, hvad der skete.
Han druknede.
-Druknede? -Ja.
Ja.
En skolerejse gik galt, da en teenager døde.
Tomari var i Belize på Cobb High Schools årlige skolerejse.
Eleverne var lige ankommet.
Før de tog til hotellet tog de ned til Sibun-floden.
Tomari havde et GoPro-kamera, der optog det hele.
Også hans druknedød.
De sagde, ingen havde set, hvad der skete med Tomari.
Men på optagelsen så jeg mindst 15 personer kigge på ham.
Ser man videoen, føles det, som om man ser med hans øjne. Det sad her,
og man kan se alle hans bevægelser.
Jeg så ham bede om hjælp. Han råbte på hjælp.
Han rørte ved en to gange, og de skubbede hans hånd væk.
De skubbede hånden væk.
Det havde kun krævet en enkelt hånd, men de gjorde det ikke.
Ja.
Og ingen sagde noget om det.
De unge, der var der, sagde det ikke til de voksne.
-Ja. -Men de voksne savnede ham ikke.
Der er også det. De opdagede ikke, han var væk,
så de tog hen til det sted, hvor de skulle bo,
før de opdagede det.
Den måde, de håndterede det på,
fik mig til at føle,
at min søns liv ikke var værdifuldt.
Jeg vil bare sige, at han var noget helt særligt.
Måske ikke i jeres øjne, men…
…han betød alverden … for…
Han…
Han nævner ansvar,
og jeg…
Der er et større ansvar, nogen burde have taget, men som ingen tog.
-Og det sker nok heller ikke. -Absolut.
Det er det frustrerende ved det. Ud over folks reaktion
er det større end bare dem, der var der den dag.
Det er så frustrerende.
Han ønsker, du skal vide, at han ikke er vred på dem, der løb væk.
Dem, der burde have gjort noget.
-Okay. -Men…
Han ønsker ikke, at du er vred.
Han føler, du har et helt liv foran dig og mange gode ting i vente.
Han ønsker ikke, at hans død definerer hans liv.
-Okay. -Ikke?
Han har det godt.
Det er godt at vide.
Før læsningen
famlede jeg i blinde eller gættede på,
hvad der er sket med Tomari efter hans bortgang.
Det er dejligt at få den bekræftelse.
Jeg føler virkelig, at jeg kommunikerede med min søn i dag.
Jeg skal fortælle dig noget.
-Sig frem. -Det var ret voldsomt.
Okay.
Jeg må sige det. Kender du ejeren af huset?
-Nej, det er en af hendes venners. -Åh!
Før denne læsning fik jeg et klart billede i forbindelse med huset.
En, der blev meget gammel, kom igennem på turen hertil.
Den, der ejer huset, må have mistet sin mor.
Moren prøvede at komme frem lige foran det lille skur der.
Hun vil ikke lade mig være.
Hun kommer igennem. Hun har en meget kort besked,
men den er vigtig.
Okay. Lisa,
bed hende, der ejer huset, om at komme udenfor nu, tak.
Og gå mod indkørslen. Jose, følg mig. Vi tager de to kameraer.
-Vi bad hende om at komme ud. -Okay.
-Hun beholder masken på. -Mægtigt.
Vi holder afstand.
Ja. Hej! Hvordan går det?
-Skønt. -Godt.
Jeg beundrer dit arbejde.
-Jeg tror virkelig på det. -Tak.
Jeg læste for min klient her og ville kontakte hendes familie,
og imens kom en skøn lille dame igennem til dig.
Det er så sært, for hun er så sød.
-Hun følte sig tynd, da hun døde gammel. -Ja.
-Hun ville kontakte sin datter. -Det er min mor.
Du skulle vide det. Hun fik mig…
-Kan du se skuret der? -Ja!
Da jeg gik forbi, var hun…
Hun blev fotograferet der, da hun var her!
Hun viser mig similismykker.
Jeg ved ikke, om hun elskede dem,
men det virker, som om hun var storartet.
Hun elskede smykker. Lidt skøre og lidt billige på en måde,
men hun elskede det. Du rammer helt plet.
Hun viste mig hele tiden en masse M'er. Forskellige…
Jeg hedder Michelle. Michael og Matthew er mine sønner.
Forstået. Det var sjovt,
fordi hun kom igennem stolt og strålende over noget stort, dine sønner havde gjort.
-Så glad. -Du godeste!
Hun gav også følelsen af en operation, der startede nedturen.
-Eller flere ting. -Ja!
Særligt operationen, for det var overraskende.
Vi havde intet valg. Hun var død uden.
Vi håbede, det ville hjælpe. Det skete over kun otte uger.
Ja, for hun udtrykker meget fred med sin bortgang.
Det føles, som om operationen var katalysatoren.
-Ja. Det var den. -Derefter gik det ned ad bakke.
Hun var så sød og elskelig. Hun er her helt klart og har det godt.
-Du godeste. -Så sød.
-Jeg vil have hende med hjem. -Hun er sød.
-Mange tak. -Skønt.
-Tak! Farvel! -Hav en god dag.
Jeg vandt væddemålet.
-Gjorde du? -Moren kom igennem.
Ikke for klienten, men for vennen med huset.
-Du milde. -Det er mit job.
-Du skylder mig ti dask. -Du godeste.
-Godt, jeg er klar. -Lad os køre.
Jeg har ikke set min onkel og tante i lang tid. Jeg er sjældent i Hanford.
Det vækker ikke glade minder.
-Forhåbentlig har de nogle svar. -Ja.
Eller kan give deres perspektiv.
Jeg tager tilbage, fordi jeg vil vide mere om,
hvad der skete med min mors familie.
Hele oplevelsen med min mor,
der fandt ud af, at Stella fik min mor et sted fra
på et tidspunkt … Jeg forstår ikke, hvorfor…
Jeg ved bare, at hun tog væk. Hun tog til Louisiana.
Da hun kom tilbage, havde hun Theresa.
-Vi antog, Theresa var hendes egen. -Ja.
-At hun var vores søster. -Ja.
Theresa tog en test, der viste,
at mor ikke var hendes mor.
Pete og jeg var dybt chokerede,
for vi voksede jo op med … at hun er min … vores søster.
Det er sjovt, for vi voksede op sammen,
og Theresa var hvid.
Det … slog mig aldrig.
Theresa blev født. Min mor datede en hvid mand,
og jeg tænkte ikke over noget, for der var ikke noget sært i det.
Hun havde en grund til at tage hende, men fortalte aldrig om det.
Vi anede det ikke.
Hun kom aldrig til skolearrangementer eller noget af den slags.
-Tog os aldrig til læge eller tandlæge. -Intet.
Jeg beskyttede Theresa, for hun var min lillesøster.
-Hvem beskyttede så dig? -Felicia.
Ja, Felicia.
Felicia beskyttede mig.
Hun var der. Havde hun ikke været der, ville jeg ikke være her.
Med alt det, I har gennemgået…
Jeg fylder bare huller ud, så jeg får bedre forståelse for,
hvilket øjeblik, der ændrede dit liv?
Det var nok, da jeg…
Nok da jeg røg i fængsel.
DA THERESA VAR 13 ÅR, BLEV STELLA DØMT FOR AT MYRDE EJEREN AF FOWLER MOTEL.
PETER PÅ DENGANG 18 BLEV OGSÅ FÆNGSLET SOM MEDSKYLDIG.
Alt kørte ligesom for mig.
Jeg ville være politimand.
Og det første år skrev jeg bøder ud og deltog ved fodboldkampe.
Jeg elskede det. Jeg havde kun været 18 i et par måneder,
da min mor tog det, jeg ønskede for min fremtid, fra mig.
Jeg drømte om at blive politimand og bare få en familie
og gå pension og nyde…
…nyde mine børnebørn.
STELLA NESTLE SKYLDIG I DOBBELTDRAB
18-ÅRIG HJALP MOR MED AT BEGRAVE TO LIG VED MOTEL
MOR OG SØN FÆNGSLET FOR DOBBELTMORDET VED FOWLER MOTEL
Det kan være godt for Peter at besøge motellet.
Jeg håber, det kan hjælpe ham til at få afsluttet det.
Det kan måske give nye mening gennem andre øjne.
PETER HAR IKKE VÆRET PÅ MORDSTEDET I 44 ÅR.
Jeg har tit tænkt på, hvordan det ville være at se stedet.
Det var her, det skete.
Jeg er meget nervøs.
Dette ene sted forandrede hele min familie for altid.
Det skabte en dominoeffekt igennem flere generationer.
Folk kendte min bedstemor, og de drillede mig med det.
Folk sagde: "Din bedstemor er morderen."
Mange frygtelige ting.
Det er helt sikkert her.
Som barn havde jeg altid mareridt om denne bygning.
Jeg hørte grumme lyde, der kom fra et andet rum.
Det er traumatiserende for et barn.
Når jeg ser på motellet, ligner det mine mareridt.
Jeg bliver meget let i hovedet.
Når det er så intenst for mig, hvordan er det så ikke for Peter?
-Manner. -Hold da op.
Hold da op.
Det er lige her. Ja. Det er her, det hele skete.
Wow.
Jeg lå derhjemme og sov, og min mor ringede
og spurgte, om jeg kunne komme til Fowler,
hvor min mor arbejdede. Hun sagde, hun ville vise mig noget.
-Og… -Fortalte hun dig det sådan?
-"Jeg skal vise dig noget"? -Ja, som var det ingenting.
I guder.
Lige ved siden af kontoret viste hun mig Johns og Judys lig.
JUDY EJEDE MOTELLET. JOHN VAR HENDES KÆRESTE.
Der var to lig bundet sammen i et lillebitte rum.
Jeg så…
…blodet fra hovedet. Fra … lige her, og jeg så deres ansigter.
Hun sagde, der var fire mexicanere. De dræbte John og Judy.
Gik jeg til politiet, ville de dræbe mig og familien.
Min mor og jeg trak så ligene
derom ét ad gangen.
Min mors plan var vist at dræbe ejerne og selv drive hotellet.
På mange måder var der to ofre, men du var også offer i det her.
Jeg stolede på hende. Man adlyder forældre.
Det står i Biblen. Jeg kendte ikke til andet.
Jeg troede på, at min familie var i problemer.
Jeg ville gøre alt, hvad det krævede at beskytte familien.
Er der noget, du ville ønske, du kunne have sagt til dem?
Tænker du på noget?
Ja, jeg ville sige til John og Judy, at jeg er meget ked af det,
der skete med dem, for det fortjente de ikke.
-Det gik for mig, for jeg er i live. -Ja.
-Stakkels John og Judy fik ikke et valg. -Ja.
Siden du jo får kontakt til den anden side,
mærker du så noget?
Måske John og Judys energi.
Faktisk mest af alt kulde.
Det er hundekoldt, men ja.
Jeg har tit tænkt på, hvordan det ville være at stå her,
og jeg tror ikke, de stakler, der døde her,
er blevet hængende eller sidder fast. De er langt borte.
Jeg er lettet over, at jeg ikke ser noget.
Jeg ville ikke ane, hvad jeg så skulle gøre.
Dele det eller tie stille om det?
Det ville bare gøre tingene værre. I dette tilfælde vil jeg bare kigge.
Det var surrealistisk at høre det for første gang.
Det er altid blevet fortalt i min familie,
men jeg har aldrig hørt Peter sige eller beskrive det.
-Det ved du. -Ja. Ved du hvad?
Stedet her har altid virket nærmest mytisk.
Jeg så det for mig som et uhyre.
Jeg følte skam,
og min mor følte skam over det, der var foregået her, men…
…der, hvor jeg er nu, giver jeg slip på den.
Jeg håber, det kan hjælpe Peter med at også at give slip.
Og min mor og alle de mennesker, der er berørt af hændelsen her.
Jeg føler, jeg har sat gang i noget indeni, som jeg må…
Jeg skal nok til terapeut, men det er bare meget tungt.
Jeg må hjem og se min mor i øjnene,
og jeg vil bare bryde ud i gråd og græde for hende.
Og jeg … Det er meget at bearbejde.
-Hvordan går det? -Kors. Se dig lige.
-Giv mig et kram. -Jeg er så stolt af dig, Tyler.
Jeg føler stor sorg for alle involverede,
men mest min mor, der nok har bearbejdet det mindst.
-Det gør mig ondt. -Det ved jeg.
Det må have været en meget hård dag for dig.
Der er fortsat hemmeligheder,
som min mor har sagt, hun vil fortælle på sit dødsleje.
Jeg kan ikke forestille mig, hvad det er,
efter at have talt med hendes søskende i dag.
Det må have været så hårdt for ham. Tænk at være 18 år
og tro, man er på vej i én retning…
Ikke alene fik han ingen voksenvejledning,
men Stella udsatte ham også for stor fare.
Der var svigt på alle mulige måder, og der var aldrig mad i huset.
Vi havde ingen mad, og det forstår jeg slet ikke.
Gwle havde altid arbejde. Han var godt nok en lort,
men havde altid job. Af og til to.
Ja.
Den mand, jeg kaldte far,
havde sært nok samme store, brune øjne som mig.
Folk sagde altid: "Du ligner din far."
Det hørte jeg tit, så jeg troede, jeg var hans datter,
og han gjorde os allesammen ondt.
Jeg har "Obsessed" af Mariah Carey på hjernen,
og hendes stemme er irriterende, og alligevel hører jeg hendes musik.
-Jeg ved ikke, hvad der sker. -Kan du ikke lide…
Som om den kan knuse porcelæn.
Hun har fanget mig. Fordi jeg er homoseksuel.
Homoseksuelle mænd undgår det nok ikke.
-Det er indbygget i os. -Virkelig?
De hormoner, der gør en homoseksuel i livmoderen, skyldes nok hende.
-De spredes ved juletid. -Åh.
Jeg elsker stedet her. Det er så terapeutisk.
Jeg kunne bare sidde her. Hvad?
-Tager du gas på mig? -Hvad?
-Goddag. -Åh ja.
-Wow. -Hvordan går det?
-Godt. Rart at møde dig. -Skønt at møde dig.
-Rart at møde dig. -I lige måde.
-Tak for invitationen. -Det er vildt.
Jeg vil gerne høre lidt om, hvad der foregår.
Jeg har holdt det hemmeligt i lidt over et år.
-Utroligt. -Det var ikke let.
Ja. Forventede du det her i dag?
-Nej. Jeg anede ikke… -Det er en overraskelse.
-Ja. Virkelig. -Ja.
Skønt. Jeg er glad for at være her.
-Tak. -Det var så lidt.
Jeg skal bruge et øjeblik til at meditere,
så ser vi, hvad der kommer. Okay.
Jeg er interesseret i en person,
der ikke virker som biologisk familie.
En, der ikke er i biologisk familie, som jeg skal fremhæve.
Personen giver mig følelsen af at være på samme niveau.
Når jeg mærker det, er det altid…
Ved familie er det en bror, fætter, kusine eller sådan noget.
Er det ikke familie, kan det være en partner, ven og lignende.
Det virkede vigtigt fra det øjeblik, jeg satte mig, men så…
Det er interessant.
For tidligt. Jeg fornemmer en for tidlig død.
Det refererer altid til en, der døde, før vedkommende blev gammel.
"Jeg er her, så er jeg væk." Meget hurtigt.
Jeg ville ikke tænke sådan noget som sygdom, som vi var forberedt på.
Kender du nogen, der er gået bort for tidligt?
Jeg havde en partner, der gik for tidligt bort.
Okay. Folk oplever mange forskellige ting i livet,
og da denne person gik bort,
føltes det, som om alt var ved at gå op i en højere enhed.
Jeg hører "endelig".
Det er det sære ved det her.
Uden at sige for meget kan du så fortælle lidt om det?
Jeg føler, at jeg vandrer.
Jeg var i Søværnet i Camp Lejeune
på kystsiden af Wilmington i North Carolina.
-Carolina. -Jeg mødte denne person.
Og vi klikkede straks.
Jeg ser lige på mine noter, for på vejen hertil…
Nu skal du se. Det var en reference til "Caro".
Kan du se det der? "Carolina"?
Så det er interessant, du siger "Carolina".
Ja, der mødtes vi, og der boede vi.
Vi fortsætter. Der er mere i det.
Hvad var hans fornavn?
Han hed Jamie.
-Men han brugte sit mellemnavn. -Okay.
Mellemnavnet var Duwyann.
Jeg ville spørge, om nogen kaldtes "J".
Men det føltes forkert, så jeg skrev "J-A".
Det "J-A-M" lige her. Derfor var jeg forvirret.
Alle kommunikerer forskelligt fra den anden side.
Nogle er nemme nok, mens andre er sværere.
Så vi fortsætter.
Der kommer en masse, når han kommer igennem,
om ikke at traumatisere dem, der var omkring ham, da han døde.
Meget stærkt. Et øjeblik. Der er noget der.
Sådan: "Jeg vil ikke…"
Når folk har et sidste minde, der er indprentet i sjælen,
så de kun tænker på det, når de tænker på personen.
Han udtrykker: "Nej, jeg var meget mere."
Båndet, kærligheden. "Al den tid, vi tilbragte sammen,
skal ikke defineres af dette ene, rædsomme minde", må jeg beskrive det som.
Det, der kommer ind.
Jeg må stikke lidt dybere, selvom det gør ondt.
Sprænger.
Det følte jeg tidligere, og det er svært at udtrykke.
Ved du, om der var noget, der sprang?
Ja. Det var min fødselsdag.
Vi lå ved poolen ved boligkomplekset,
som jeg lige … vi lige var flyttet ind i.
Han slikkede sol og lå på en strandstol.
Han sagde: "Jeg føler, at noget kommer efter mig."
Jeg sagde: "Hvad?"
Vi grinede, og jeg lagde mig ved siden af ham.
Der kom et vindstød,
og parasollen, dragerne,
faldt ned over os begge to
og spiddede hans hoved.
Den ramte den blødeste del,
har jeg fået at vide. Den blødeste del af hjernen.
Det gør mig ondt.
Han døde den næste dag.
Det gør mig ondt. Sikke et ulykkestilfælde.
-Mit hjerte bløder for dig. Kondolerer. -Ja.
Det gør ondt at tale om det.
Det gør mig ondt, at du skulle opleve det, for der er noget her, der føles…
…som mine følelser.
De ved, det sjældent sker. Mine følelser forstyrrer.
Det er sådan en situation, hvor jeg vil tale med dig igen,
for jeg tror ikke, jeg fik alt med i dag.
Vi taler sammen igen. Det sørger jeg for.
Må jeg give dig et kram?
Den var hård i dag. Den var hård.
Jeg kunne ikke stikke så dybt, som jeg normalt kan.
Mine egne følelser pressede sig op til overfladen.
Jeg ved ikke, om det var på grund af det homoseksuelle aspekt,
at jeg blev personligt påvirket. Når jeg læser folk med døde børn,
er det tragisk, men jeg kan ikke relatere. Her tænkte jeg hele tiden på Clint.
Jeg tænkte på det, han havde oplevet.
Jeg kan ikke forestille mig at miste en, man elsker så højt på den måde,
og det ramte mig hårdt. Så jeg vil lige…
Ja. Det var hårdt.
-Hej! -Hej. Hvordan går det?
-Godt. Og med dig? -Godt. Har du tid?
Ja, jeg har tid.
Godt. Jeg ville bare ringe og sige, at jeg elsker dig.
Jeg kommer fra en læsning med en mand, hvis partner døde i et ulykkestilfælde.
Jeg græd hele tiden, og det gør jeg aldrig ved læsninger.
De sad ved en pool.
Partneren sagde: "Jeg tror, noget kommer efter mig."
Han sagde: "Hvad mener du?"
Så kom der et vindstød og væltede parasollen over dem
ned på ham, og den stang, den sad fast til,
røg igennem hans kranie og ud på bagsiden.
Og han så det ske. Det var i 2008, så de kunne ikke blive gift.
De var … Han var sidst i 20'erne. Jeg græd hele tiden ved tanken om,
at man aldrig kan vide. Det påvirkede mig meget følelsesmæssigt.
Jeg ved, det er et sært opkald igen, beklager, men jeg elsker dig.
Jeg måtte fortælle det, og jeg glæder mig til at se dig.
Du er den bedste. Ja.
Godt. Det gør jeg. Jeg elsker dig. Vi ses snart.
-Vi snakkes ved. -Godt. Farvel.
CALIFORNIEN
-Godt, jeg er her med dig i dag. -I lige måde.
Det er godt, vi kan få en lille pause, før vi skal rejse.
Ja. Det er rart at være på et af vores yndlingssteder.
Jep.
-Er du klar? -Mine lægge er klar. Du har set dem.
Stenbukke er skabt til bjerge.
-Gedeben. -Jeg har gedeben.
-Pas på den klippe. -Det ville være dramatisk.
-Op på bjergkammen her. -Åh ja, forstået.
Kan du forestille dig, at jeg faldt ned og døde?
"Det forudså han ikke."
Vi kunne vist ikke have valgt en bedre dag.
Nej. Det er så smukt, ikke?
-"Vil han fri? Er det derfor, vi er her?" -"Vil han fri"?
-Jeg vil have en flash mob. -En flash mob.
Vi har talt om det. Det ville være det værste frieri.
Det bedste er på en restaurant. Flash mob på en tæt andenplads.
-Jeg frier nok ikke. -Nej.
-Jeg forventer, du gør det. -Okay.
Men intet pres.
-Hvornår ville du gerne have det? -Der er intet pres.
Når du lukker øjnene, hvordan ser du så dit livs kærlighed for dig?
Til hest? Jeg ved ikke hvorfor, men hvad ser du for dig? Går jeg på knæ?
-Hele baduljen? -Ja. Nej.
Nej? Hvad hedder det. når man bliver gift spontant?
-Man holder lynbryllup. Det hedder… -Jeg ved, hvad du mener.
Ånder, hjælp mig. Stikker af. Vi stikker af.
-Stikker af. Ja. -Nemlig.
Da jeg var 27 år, ændredes mit liv for altid.
Jeg mistede en, der stod mig nær.
Jeg vil vide, hvad der skete.
Jeg ønsker svar.
Jeg ønsker retfærdighed,
før min mor dør uden at få svar.
Jeg ønsker retfærdighed for min familie.
Jeg vil vide, hvem der dræbte min bror.
Goddag! Jeg hedder Tyler. Det er skønt at møde dig.
-Rart at møde dig. -I lige måde.
-Sikke et smukt sted! -Det er smukt.
Jeg ville ikke begynde med at græde.
Det er okay, søde. Helt fint. Jeg er glad for at være her.
-Jeg kan ikke tro, at det sker. -Ja. Jeg glæder mig til det.
Når vi gennemgår processen i dag,
-kan alle mulige komme. -Okay.
Forhåbentlig får vi kontakt til den, du vil høre fra.
-Ja. -Der kom meget igennem.
Det skal vi også tale om.
-Meget nyttigt. -Kors.
-Jeg arbejder jo med ting. -Ja.
-Har du noget med? -Ja.
-Den er lidt stor. -Det er fint. Helt klart.
Intet problem.
-Før vi starter, hvad hedder du så? -Tamara.
Okay. Det var alt. Tamara.
Giv mig noget at fokusere på.
Okay. Jeg holder den lige.
Jeg vil starte med en fyr.
Før jeg kom, mærkede jeg en samtidig mand. Når jeg mærker "samtidig",
betyder det en, der døde for tidligt og burde have levet længere.
Der var en reference, men han kom ind med en ældre mand,
som jeg også skal fremhæve. De kommer ind sammen.
Ham, der døde i en mere alderssvarende alder
kommer ind sammen med en, der døde tidligt.
De er forbundet med den her.
Det er interessant.
Der kommer flere ting. Jeg formidler dem løbende.
Jeg skal understrege alt det, du har måtte gøre alene,
som om alt ligger på dig, hvad angår at klare ting selv.
De vil sige, at du ikke er alene.
Dit velbefindende ligger dem på sinde, og de vil sikre sig, at du er okay.
Jeg vil gennemskue … Når flere kommer ind sammen,
er de normalt forbundet.
Jeg ved ikke hvorfor, men det ser vi på og finder ud af det. Øjeblik.
Den yngre mand, der døde for tidligt, kommer sammen med den ældre.
Jeg ved ikke, om det er en faderfigur, eller hvad, men de er en samlet pakke.
Når de kommer ind, skal jeg fremhæve, at de er sammen.
Det virker meget vigtigt, og alt er vel.
Jeg prøver at adskille dem, men de holder sig sammen.
Det er fint. Jeg finder ud af, hvem den anden er.
-Mistede han en faderfigur? -Far.
Forstået. Okay, en søskende
og så far, og det er mit område.
Var det dem, du gerne ville høre fra?
-Ja. -Okay.
Jeg skal tale om symbolet for "farvel",
men de taler om ikke at få den afsked, de fortjener.
Var der en situation, hvor de ikke kunne tage afsked?
-Han kunne ikke tale. -Forstået.
Det leder mig til min…
Jeg prøver at se, hvad der skete med den stakkels fyr. Han viser mig,
at flere dele af kroppen svigtede.
Min far døde i oktober 2019.
-Hvad døde han teknisk set af? -Det fortalte du selv.
Du har helt ret. Organsvigt. Min far var … Han drak ret så tæt.
Forstået.
Han nævner, at der var en samtale på hans stue,
som virker lidt svær at have foran en.
-Jeg ved ikke, hvad det er. Har du… -Det var det, der skete.
Min tante og jeg ville tale om, om vi skulle holde ham i live
eller slukke for respiratoren.
Min tante sagde: "Lad os ikke snakke foran din far."
-Præcis. -"Han kan stadig høre os."
Så vi gik ud for at tale om det.
-Det vidste han. -Wow.
Han kunne høre det og vidste det, og det var okay.
Det gav ham chancen for at vide: "Okay, nu skal jeg herfra."
Det gav ham noget fred. Han havde det skidt i sin krop.
Jeg talte med ham om det aftenen før og var bare hos ham.
Han kunne ikke bevæge sig og havde ingen reflekser,
men der løb en tåre ned ad hans kind.
Jeg tænkte: "Prøver du at kommunikere:
'Lad være', eller vil du sige: 'Det er okay.'?"
Ja.
Tak, fordi du fortæller mig, at…
-Det var det rigtige valg. Ja. -Det rigtige valg.
Ja. Selvom far
udtrykker følelsen, at der aldrig er et godt tidspunkt at dø på,
-er der også accept. -Klart.
Med bror føles det som: "Bang. Det kom pludseligt."
-Ja. -Sådan vil jeg beskrive det.
Der er det aspekt.
Jeg skal tale om … Han lukker mig lidt ind.
En meget stærk fyr.
Han virker meget beskyttende.
-Sådan: "Jeg må beskytte mig selv." -Ja.
Men der er også noget
fortrydelse over situationer, han bragte sig i.
Han anerkender følelsen af:
"Det var dumt, at jeg hang ud sammen med dem."
Der er det. Han nævner folk omkring ham,
og han vidste bedre, og det er det frustrerende,
for inderst inde kan jeg mærke,
at det er en skidt situation,
men jeg kan ikke komme ud af den, og det er interessant.
Manner.
Han skulle ikke være der.
Det lyder sært, men der er et aspekt af: "Skulle ikke være der."
Jeg ved ikke, hvorfor det er så stærkt.
Han ville beskytte os.
-Ja. -Vi måtte ikke vide det.
-Hvad der foregik. -Det tror jeg gerne.
Når folk sagde: "Hvad skete der",
-anede jeg det ikke. -Ja.
Hvad skulle jeg svare? Jeg kendte ikke
visse grupperinger, som han hang ud sammen med.
Præcis. Og det er det, der kommer ind her.
Kunne han gøre det om, ville han være mere åben og transparent.
Okay.
Jeg skal få det udtrykt, som jeg modtager det.
Når han taler om sin død, er der en reference til den tid, der gik,
fra hændelsen indtraf, og til han faktisk døde.
Jeg må præcisere, at han ikke viser en øjeblikkelig død.
Det, der skete, kom åbenbart meget pludseligt,
men det var ikke øjeblikkeligt
Der kommer et aspekt af,
jeg hader at sige det, men timing.
Når der sker nogen noget, er tiden afgørende.
Vi vil tilkalde politi og ambulance. Vi vil sørge for lægehjælp.
Der er noget om en forsinkelse der,
og jeg ved ikke hvorfor.
Der er noget om en forsinkelse vedrørende at opdage det.
En forsinket lægehjælp.
Som om nogen kunne have reageret før,
det er jeg sikker på. Det siger dig måske ikke noget,
men jeg føler hele tiden, at tiden var afgørende. Giver det mening?
Det er okay.
Jeg kunne have gjort noget.
Min bror forsvandt den 19. august 1999.
Han blev dræbt med et skud i hovedet.
Han forsvandt.
-Jeg skulle have reageret før. -Det er normalt.
Dengang, min bror … Da vi vidste, han var forsvundet.
Min mor sagde: "Jeg har ikke hørt fra ham."
Jeg tænkte: "Han har det fint.
Der sker ham ikke noget. Han har det fint."
Så satte vi efterlysninger op.
Jeg var stadig i Georgia, for jeg ville ikke tro det.
Jeg ville ikke røre ved det. Så jeg føler en enorm skyld…
…fordi jeg burde være hoppet på det næste fly til Milwaukee.
For at være hos min mor og trøste hende
og for at hjælpe til.
Jeg vidste lidt om, hvad der gik forud
fra forskellige mennesker, og måske kunne jeg have gjort noget.
Ja.
Jeg fortryder, at jeg ikke deltog i eftersøgningen.
Jeg burde være gået forrest.
Okay.
Han bringer noget op om,
hvor han døde i forhold til, hvor han blev fundet.
Det sker, og så bliver han flyttet på en måde. Ved du noget om det?
Det er helt korrekt.
-Ja. -Han blev dræbt…
-…og smidt af et sted. -Ja.
-To forskellige steder. -To forskellige steder.
Og han vidste, han ikke havde nogen vej ud af situationen.
Ja?
Kom du i tanke om noget?
Det virker, som om han…
…vidste, han ville dø den dag.
Tekster af: Pia C. Hvid