EN NETFLIX-SERIE
Det här är brottsplatsen.
Känns det som att nåt kommer genom?
Ja.
Det är överväldigande.
Offrets mamma sörjer.
Hon förlorade sin son på ett hemskt vis.
Hon förtjänar att få veta vad som hände.
Mitt mål är att ge henne klarhet och svar så att hon kan gå vidare i sitt läkande.
Jag får en tydlig känsla av en smitning.
Det hände inte nån annanstans och sen dumpades han här. Inget sånt.
Jag är på gränsen till att få en panikattack.
Och med all trafik som susar förbi
kändes det som att jag fördes tillbaka till dödsögonblicket.
Ja.
Jag undrar om han lyssnade på musik. Jag känner mig distraherad.
-Ja. -Jag måste nog fråga mamman.
Om han brukade lyssna på musik när han gick.
En sak är säker, den som gjorde det vet om det.
Det måste ha varit uppenbart för den som körde på honom.
Det känns som en olycka,
och samtidigt som att förövaren hade noll respekt för hans liv
och körde vidare utan problem.
Det är hatiskt.
Extremt hatiskt. Det känns som: "Jag stannar inte."
-Okej. -"Jag bryr mig inte."
Det här är nyttig information.
-Jag kan prata med mamman. -Ja.
-Så ser jag vad mer jag får. -Det vore toppen.
Tack för att du tog mig hit.
Jag träffar Aarons mamma i hopp om att få kontakt med sonen
på ett annat sätt än på brottsplatsen.
Hon är en sörjande mamma. Trots frågetecknen kring sonens död
behöver hon hjälp och bekräftelse och en känsla av förnyad kontakt.
POLISEN HAR INTE KUNNAT FASTSLÅ OM AARONS DÖD VAR AVSIKTLIG
UTREDNINGEN ÄR INTE AVSLUTAD
-Jag berättar hur det går. -Okej.
-Vi ses snart. -Tack.
Tack själv.
Skälet till att jag anlitade Robin är att jag aldrig får nåt avslut.
Men jag behöver sinnesro och rättvisa. De som gjorde det, som var inblandade…
…måste ta ansvar och betala för det de gjorde.
Hej! Jag heter Tyler.
Hur är det?
Det går bra. Ge mig en kram.
-Det är inte sant. -Jag vet, det är överväldigande.
Så ja. Hur är det?
-Herregud. -Trevligt att träffas.
Det här är överväldigande, men det går bra.
-Bara bra. -Jag sätter mig.
-Ja. -Herregud.
Vi kan sätta oss här. Du ska få sätta dig tillrätta.
-Jag är glad att vara här med dig. -Tack.
Ibland har personer föremål eller vill att jag ska hålla i nåt.
-Har du nåt? -Ja.
-Kan du hämta dem? -Ja.
-Fantastiskt. Toppen. -Jag har slipsar.
Så coolt.
Tack. Jättefint.
Jag lägger dem här och håller i dem emellanåt,
för att få hjälp med kontakten.
-Vi får se vad som kommer. -Okej.
Bara så du vet… Du vet ju inte vad jag gjorde innan.
Jag har varit på platsen där din son dog.
Jag beklagar att du har gått genom det här.
Jag ville se om jag fick några intryck, och jag kände stor kärlek.
Han är så mycket mer än det han råkade ut för.
Jag måste prata om flera personer som kommer genom.
Ja.
När jag får kontakt på din mamma sida tränger sig ett antal personer genom.
De är tillsammans och lyckliga, och de är med din son.
Det här låter kanske knäppt, men har det hänt på din mammas sida
att ett kvinnonamn har upprepats?
Jag får två namn på "I".
Känner du till två namn på "I"?
Kan du berätta?
-Iris. -Okej.
-Och? -Iris.
-Iris och Iris. -Iris och Iris. Dubbel…
Det är därför jag ser två "I".
-Skumt. Jag får dem på olika vis. -Herregud.
Ett par saker. Jag får en dubbel-åtta.
Det är okej, men jag ser åttor. Jag ser åttor upprepas.
Det syftar normalt på åldern åtta eller talet åtta,
men det kan betyda att månaden augusti är viktig inom familjen.
-Förstår du det? -Ja.
Aaron föddes 8/8-95.
Jag ser åttor hela tiden.
-Om jag kör, åtta… -Ja.
Han kommer genom. Han försöker få mig att skratta.
Han gör grimaser, och när han kommer genom
får jag en känsla av stor glädje.
-Jag ler. -Det är min son.
-Det liknar ditt leende. -Ja.
Om han fick välja vem han skulle likna, så skulle det vara du.
"Om jag ska vara lik någon, vore det en ära att likna mamma."
-Det är min älskling, det. -Ja.
Han förmedlar även en känsla av: "Jag kan inte göra en fluga förnär."
Han skojar om det. Jag gissar att han har räddat djur.
-Han älskar… Vi har en liten katt, Hippie. -Ja.
-Han älskar Hippie. Han tog hand om henne. -Absolut.
Vi adopterade två hundar, och åkte tillbaka och hämtade deras bror.
-Så, ja. -Ja.
Han har ett meddelande om sin far. Jag måste välja mina ord.
Ja.
Han ser hur mycket du har gjort ensam.
Och hur någon kunde räckt över en olivkvist eller hjälpa till mer,
eller kanske drog sig undan.
Hans pappa bor i Filippinerna. Han försköt honom.
Ja.
-Jag har fått sköta mycket på egen hand. -Ja.
Han är inte arg. Han ser saker för vad de är.
-Du var hans alltid klippa. -Alltid. Det är jag än.
Jag förlorade den viktigaste personen i mitt liv.
Min ende son.
Han gjorde ingen illa. Han ville bara älska nån och be för andra.
Och jag förlorade honom.
Det är svårt att föreställa sig att fortsätta utan honom.
Vi hade så många planer.
Sista gången jag såg Aaron var det sent på kvällen.
Jag hade jobbat sent och kom hem på dåligt humör.
Jag var på dåligt humör.
Han följer mig upp och säger: "Ge mig en puss."
Han brukade lyfta mig och pussa mig, men jag var sur. Men till sist…
Jag gav Aaron hans första och hans sista puss.
Jag visste det inte.
När han kommer genom,
får jag ett par saker.
När jag var där tidigare… Och jag vill sköta det här finkänsligt.
-Samtidigt vill jag vara ärlig. -Ja, tack.
När jag besökte platsen slogs jag av hur överraskande det kändes.
Där här kommer genom som en ögonblicklig situation.
Av nån anledning får jag ingen bild av det som händer.
Det känns som det är bakom mig.
Det låter knäppt, men när jag var där kände jag av baksidan mer än framsidan.
Jag fick ont i ryggen och en sorts ryggradskänsla.
Så det här hände extremt fort,
och han insåg inte vad som skulle hända. Bokstavligen inte.
Han hade gått den här vägen många gånger.
Det känns som att han hade varit på den här vägen innan.
Samtidigt visste han hur farligt det var.
Det intressanta är
att han hade förmanats om att vara försiktig på den vägen.
-Förstår du det? -Ja.
Han ger mig intrycket av
att vara närmare vägen än jag borde.
Utöver det kände jag mig distraherad av ljud.
Brukade han lyssna på musik när han gick?
-Ja, och jag sa åt honom att låta bli. -Okej.
Vad gör dig misstänksam? Vi kan prata om det och…
-Jag tror att han blev ditlurad. -Okej.
Någon hade hotat att göra det här ett år tidigare.
I min första kontakt med fallet, när man lade fram mappen,
kände jag av en teori om att en rasist var inblandad.
Det är intressant att teorin visade sig ögonblickligen.
Och det var bara en pappersmapp.
Så jag visste att den teorin hade övervägts och förts fram.
Men han visar sig inga tecken på klander, fördömande eller ilska.
Vanligtvis, när personer är måltavlor eller har mördats,
kommer de genom och säger: "Den här personen gjorde det här."
Men jag är mindre benägen att tro
att nån riktade in sig på din son, eller nåt i den stilen.
Jag känner inte att personen som gjorde det kände honom.
Det känns inte så.
Situationens totala grymhet är enorm, eftersom de bara körde vidare,
men han visar att han dog väldigt fort.
-Det gjorde han. -Det var inte utdraget. Han led inte.
Han har en förlåtande natur och är inte arg.
Hans själ är fri. Han är inte arg. Han har släppt det här.
Jag känner att vi kommer göra framsteg och hitta den skyldige.
På längre sikt kommer rättvisa att skipas.
Jag känner att han känner det, men han är inte arg.
Han är inte arg. Han är okej.
Det är fortfarande färskt, men du kommer att bearbeta det med tiden.
Han hjälper dig med det som en röst i ditt öra.
-Herregud. -Han kommer att vägleda dig.
På så vis har ni ert band kvar, även om det inte är samma sak.
-Du skulle ge allt för en kram. -Ja.
Men du ska veta att vi återförenas.
Till dess ska du göra mycket fint i den här världen.
Det här är inte "farväl". Det är "vi ses senare".
Den här läsningen gav mig ett hopp jag inte känt på ett år och tre veckor.
-Ja. -Det är första gången jag ler genuint.
-Bra. -På insidan.
Att han kommer och ger mig så mycket hopp, kärlek och glädje,
är vad jag behöver.
Tack.
Tack, Tyler. Tack.
Tack.
Det var intensivt.
Den kärleken. Man känner hans själ, och jag måste säga,
att han är så tacksam för att du inte har gett upp.
-Ja. -Och vet du vad?
Det här hade inte gått utan dig.
Jag är tacksam. Du gav henne nåt jag inte kunde ge henne.
Som varken polisen eller samhällsinstitutioner kan ge.
Ingen kunde det, oavsett vad som hände.
-Ingen kan ge henne det. -Underbart. Tack för allt.
I går ägnade jag en stor del av kvällen åt kristallskådning.
Då ser man i en spegel i ett mörkt rum och mediterar.
Jag ville förbereda mig för i dag och såg en del saker.
Nån kom igenom där inne,
varken superung eller supergammal, snarare mittemellan,
och det kändes tragiskt på grund av när det skedde.
Jag såg en man med ansiktsbehåring, mustasch och skägg.
Det var obehagligt. Grejen med att se in i en spegel,
eller att spegelskåda, är att det är omskakande,
för man ser saker i spegeln, och jag gillar inte det.
Hu! Jag får in saker nu. Jag hör klirret av bilnycklar.
-Vad betyder det? -Jag vet inte. Det är det jag hör.
Bilnycklar. Jag vet inte.
-Vi är glada att du är här. -Otroligt. Ni har persikor.
-Det måste man i Georgia. -Just det.
-Vi har iste på persika och persikopaj. -Se, vilken stor myra.
Ser ni? Det är som en naturdokumentär.
Han vill också ha persikote.
-Bra så. Så du heter Kylie. -Ja.
-Och du heter? -Kathy.
-Har ni nåt föremål? -Ja, ta den här.
-Då så. Jag håller den här. -Okej.
Jag börjar kladda, så ser vi. Sen förmedlar jag allt jag får.
Okej. Jag är med på det.
Okej, kom genom. Jag hör dig.
Jag väntade mig en person som inte är här.
Övervägde ni att nån annan skulle komma?
-På läsningen… Ja. -Okej, och de kunde inte komma.
-Var det en kvinna? -Ja.
Jag måste ta upp henne.
Okej.
Det här är lite konstigt, men han refererar till tiden för sin död.
Det är mycket. Finns det några William i familjen?
-Jag har en. -Du har en. Är han död?
-Ja. -Okej, så jag ska göra "mamma", "son" här.
William.
Man skämtar om rivaliserande sportlag.
-Herregud. -Familjens udda fågel.
Vi har en grupp som gillar ett lag,
och sen har vi en person som avviker. Det är som: "Haha!"
För William… Alla gick på University of Florida.
-Min syster och jag gick på Florida State. -Jag förstår.
-Vi var rebellerna. -Det är stort i södern.
Underbart. Jag fattar.
-Så vi har William-grejen. -Ja.
Vi har vår kille här. Vad hette han i förnamn?
-Dennis. -Då skriver vi "Dennis" här.
"William" där borta. Då kan jag separera dem.
Dennis. Då ska vi se.
Okej. Dennis.
Då så.
De gör så… Han refererar till sin död med en självmedvetenhet kring…
Ibland väljer man mellan öppen eller stängd kista.
Han vill inte bli hågkommen som han såg ut efteråt.
-Han visar något symboliskt stängt. -Okej.
Han verkar inte ha dött superung, men inte supergammal heller.
-Okej. -Han borde fått mer tid.
Hur gammal blev Dennis?
-Mellan 40 och 50. -Ja, 40 plus.
Han visade mig bilnycklar med den här.
-Har vi hans bilnycklar? -Tror inte det.
-Vet vi vad som hände med dem? -Nej.
Jag vet inte varför jag får en bilnyckel. Jag hörde klirret på vägen hit.
Vi tar det sen. Jag skriver ner det. "Bil. Nycklar."
Vi har nån, misstänker jag, som antingen fylldes med vätska fort
eller inte kunde få ut vätska ur sin kropp.
-Okej. -Det är nåt med det.
Det känns som att det fylldes upp.
Jag känner mig fylld… De gör så här med mig.
Jag går till magen. Det känns som att jag sitter så här.
-Tror du att det är Dennis? -Jag tror det.
-Okej. -Ja.
Det här låter fånigt, men det är en lustig historia,
och det här går nog inte ihop nu, men det finns en historia
om nån som hoppar ut ur en byggnad eller som hoppar från ett tak till marken.
De vill att jag ska ta upp nåt knasigt och skämta om det.
Det är så jag får det. Vad betyder det?
Hans son brukade hoppa från deras farföräldrars tak.
Vi satt på taket ihop. När farfar kom ut fick vi springa och hoppa av taket.
Okej. Så lustigt. Först upp och sen hoppa ner.
Fast på ett komiskt vis. Ingen dog. Det var en kul grej.
-Som: "Spring!" -Det är ett minne.
Vi lekte och farfar kom ut.
Vi fick inte vara på taket, så vi måste vara snabba.
Jag förstår. En sån sak.
-De skämtar om det. -Helt galet.
Man lyfter gärna fram roliga saker, sånt som lättar upp stämningen.
-Det är ett erkännande. -Du är bra.
Ingen fara. Så jag…
-Helt otroligt. -Ja.
Men…
Han är selektiv. Jag vill att han säger hur han dog.
Det går fram och tillbaka.
Men han visar mig… Okej.
Jag får en känsla av att inte må bra, men inte vilja prata om det.
-Ja. -Det finns en känsla av…
Jag måste säga att jag hör ett skott. Har det med Dennis att göra?
Jag måste ta upp det.
Han nämner både sig själv och sin son.
Konstigt. Okej, då får jag se.
Jag undrar om nån i Dennis närhet vådasköt sig själv…
Det här låter konstigt, men det är nåt vapen som avlossas.
Jag får en känsla av att det är nåt märkligt med det.
-Det är inte… Det är nåt konstigt här. -Ja.
-Går det ihop? -Ja.
-Verkligen. -Jag beklagar.
-Nej, det är därför du är här. -Ja.
Du lockar fram känslor, eftersom du har rätt om Dennis.
-Ja, det går bra. -Och hans son.
Ja, här finns definitivt ett element av… Det känns tungt.
-Nu ser vi på sonen. Vad hette han? -DJ.
-Ja.
-Det var han som hoppade från taket. -Ja.
-Jag har en sak till. -Perfekt.
-Hör den till DJ? -Ja.
Toppen. Då ska jag se vad jag kan göra.
UPPSLAGSBOK ÖVER HUNDRASER
Den här är tung, mycket sorglig.
Han känns bra.
När de tvekar inför att prata om sin död, brukar det tyda på…
-De är inte stolta över hur de dog. -Ja.
Jag tror inte att skammen lever kvar, men det finns en känsla av:
"Fick jag göra om det, skulle det inte gå så här." Jag får en känsla av:
"Jäklar, det var dumt. Jag skulle inte ha dött så."
Han visar inte fullt ut: "Jag avsåg att avsluta mitt liv."
-Det känns nästan som rysk roulett. -Tack.
Omedvetet eller vårdslöst, efter att ha gjort nåt de inte borde,
och så händer nåt.
De planerade inte nödvändigtvis att dö,
men de försatte sig själva i en situation som ledde till döden.
Känslan som kommer genom är vårdslöshet.
-Inte "jag ville dö". -Avsiktligt.
Ja.
Med det sagt, så kämpade sonen med nån form av depression.
Det blir mycket när vi pratar om DJ.
Jag vill veta vem han var för er och vad som hände.
DJ var min kusin.
Vi var tajta som barn och växte upp ihop.
Vi var nära i ålder också.
Han begick självmord direkt efter min collegeexamen.
-Jag förstår. -Ja.
Så det var han som dog tragiskt och plötsligt.
Det du säger känns rimligt. Jag tror inte att det var avsikten.
Jag tror att han var nedstämd och hade tillgång till nåt
som hjälpte honom att ta sitt oåterkalleliga beslut.
Ja, och det var en stor tragedi för vår familj.
Absolut.
Tråkigt nog, hade hans pappa redan dött.
Han begick självmord. Båda sköt sig själva.
-Jag förstår. -Mamman hittade dem båda.
-Ja. -Så, du vet…
-Olika tillfällen, flera år efter varann. -Så hon är en väldigt stark person.
Det var henne vi ville ha med på läsningen.
-Jag är glad att de kom. -För hennes skull.
Nu kan vi dela lite av den här fina informationen med henne.
-Hon får sinnesro. -Bra.
Ja, det var hon som skulle varit här. Men det behövde hon inte.
-Ni kan ge henne den gåvan. -Ja.
Låt henne vet att de inte…
De vill inte att hon alltid ser den bilden.
-Ja. -Precis.
Särskilt Dennis ger mig en klar känsla av att inte må fysiskt bra,
under en lång tid före sin död.
Om inte hans liv hade slutat som det gjorde, hade han nog dött ändå.
-Ja. -På ett annat vis.
Det var nog den tanken som fick honom att göra det.
Dennis var min makes bror.
De obducerade honom när han dött,
och hade han inte begått självmord hade han dött av leversvikt.
-Jag förstår. -Ja.
På nåt plan visste han det.
Jag får en stark känsla av: "Jag visste, men jag ville inte oroa nån."
-Ja, det verkar logiskt. -Det är en svår sits.
-Folk vill inte lida. Det är svårt. -Ja.
Före läsningen blev vi ombedda att skriva ner saker
om budskap vi hoppades på att få.
-Ingen har sett de här. -Nej.
Jag skrev "tak".
Jag skrev "favoritkusin".
Och "flod", som referens till Florida.
Så det var också hyfsat mitt i prick.
Det blev den avgörande saken för mig:
"Det här har jag inte pratat med produktionen om.
Eller med mamma eller nån annan, så nu pratar vi om taket."
Jag är bara glad att vi fick bra information från dem.
För de lever inte. De dog för tidigt.
-Hej, Kylie. -Hej, faster Laurie.
Han återkom hela tiden
till en tredje person som inte var här i dag.
-Vi tänkte förstås genast på dig. -Helt overkligt.
Han pratade om nycklar och nycklar som klirrade.
Jag har tre nyckelringar med var Dennis och DJ:s.
Herregud.
Jag vet inte hur många gånger de där två tappade sina nycklar.
-Ja, så lustigt. -Herregud.
-Jag har alla nycklarna. -Oj.
Pratade farbror Dennis nånsin om att han inte mådde bra,
eller la han händerna på magen?
Han brukade trycka på magen under bröstkorgen,
och sa att han hade halsbränna och det gjorde ont.
-Det här är galet. -Ja.
Det var ofattbart.
Så häftigt.
-Fint att du fick en bra dag. -Ja, det var toppen.
Men försök att njuta av alla dagar, för vet du vad?
-Livet går fort. -Ja.
Du är ledig på måndag och tisdag. Du kan gå ut och gå lite.
-Det är ingen där. -Jag har noll intresse av att vara ute.
Ingen stör dig. Du kan inte ligga i sängen.
-Det är inte sunt. Ska vi slå vad?
-Allvarligt tal… -Jag går bara upp för att kissa.
-Din häck växer ihop med sängen. -Vet du vad?
Seriöst. Den växer ihop med lakanen. Du får liggsår.
Vet du vad? Nu får du lugna dig.
Det är inte sunt. Jag vet att du är utmattad
och att jobbet tär fysiskt och emotionellt på dig.
-Jag går till toan. -BFD. Vet du vad "BFD" betyder?
Big effing deal. Okej?
-Vet du vad, lilla kvinna? -Ja.
-Jag älskar dig så mycket. -Jag älskar dig.
-Det var en snygg man på en gräsklippare. -Ska jag vända?
SANTA CLARITA VALLEY KALIFORNIEN
Väldigt avancerad teknik för att få färgen på duken.
Efter en läsning går jag genom vissa processer
för att rena mig från energin och upplevelsen.
Jag duschar. Ett fysiskt bad hjälper. Jag mediterar. Jag målar.
Jag försöker vara ensam för att skaka av mig det.
Jag vet inte. Jag målar nog över den här.
Den liknar en inflammerad rumpa.
Det här är slutprodukten. Eldringen.
Den får heta det. "Eldringen."
Objektivt sett är den dålig, men vi får se.
Ja, vi för lite så.
LOS ANGELES KALIFORNIEN
-Det kommer genom mycket, det är bra. -Bra.
Ja.
Ja, jag ser baseboll.
-Jaså? -Jag ser…
Utmärkelser. Personen fick dem nog medan den levde.
Personen är död, men utmärkelserna finns kvar.
-Är det första gången du är här? -Ja.
Jag fick en referens till idrottskopplingen här.
-Wow. -Det här är surrealistiskt.
Det är en speciell plats. Den spelade en stor roll i OS 1984.
-Okej. -Vilket år är du född?
År 1996, så lite före min tid. Jag svävade runt i tomma intet.
-Men ja, det är en fin plats. -Ja.
Jag hoppas få kontakt med nån som är mycket viktig för mig.
De senaste åren har varit väldigt svåra.
Jag har känt mig isolerad och ensam.
Jag kunde alltid prata med honom, och jag saknar våra samtal.
Jag har undrat om han är stolt över det jag har gjort.
Det här väntade jag mig inte när jag vaknade i morse.
Jag är spänd på det här. Men först, vad heter du i förnamn?
-Jeanie. -Jeanie, okej. Coolt.
-Har du några föremål? -Ja.
Coolt.
Underbart.
Toppen. Jag ska berätta vad jag fick på vägen hit.
Jag kände av en mycket maskulin energi.
En man som var fast besluten att komma genom och prata med dig.
Det var som: "Det är jag. Jag är här. Du ska prata med henne."
Jag fick en känsla av en extremt stark…
Nästan som när nån går in i ett rum och får all uppmärksamhet.
Allas blickar är på honom. Han var sån.
Jag visste inte var vi skulle mötas, men jag fick in troféer och utmärkelser.
Jag får bilder av saker vi har som är prestationsrelaterade.
Saker nån kan ha gjort
som förtjänar en minnestavla, en trofé, en medalj eller nåt sånt.
-Passar det in på honom? -Ja.
Okej. Coolt.
Jag ska säga att hans namn sattes på nåt… Och det är inget…
Jag har suttit på bänkar med nåns namn på. Det är inte så.
Det är nåt man inte kan ignorera.
-Förstår du det? -Ja.
-Coolt. -Han försöker imponera på dig.
Han visar dig nåt du kan förstå och relatera till.
Ja, absolut. Det verkar mycket viktigt för honom.
-Nu ska jag ta upp en lustig egenhet. -Okej.
Om man har det gott ställt
brukar man uppdatera saker, köpa nytt eller utöka samlingar.
Han visar mig att om jag har nåt som fungerar
så behöver jag inte köpa nytt. Han höll fast vid saker.
-Förstår du det? -Absolut.
Ändå var han… Det är inte som att han var fattig.
Han kunde ha gjort det, men han visade mig en känsla av:
"Funkar den, behöver du ingen ny."
Det är en egenhet, en lustig grej. Förstår du?
Jag… Du vet inte hur många gånger han hade det samtalet med mig,
för han hade en omodern soffa på sitt kontor.
Jag tänkte: "Jag ska överraska honom."
Han kom in i rummet och sa: "Var är min soffa?"
Jag sa: "Nej, se på den nya vi köpte."
Han sa: "Hur skulle du känna om jag kom hem till dig
och tog dina favorittofflor och ersatte dem med nya tofflor?
Det är så det här känns för mig. Jag gillar den här."
-Laga inte det som är helt. -Ja.
Ja, den känslan är tydlig.
Det är lustigt och beundransvärt.
Det visar att prylar inte var viktiga.
Det är mer praktiskt. Det är intressant. Och…
Okej, jag förstår.
Okej.
Jag försöker förstå och få detaljer. Vi kommer till det.
Du ska veta att han känner att du kände honom på ett vis
som ingen annan nånsin riktigt kunde.
Han visar en nöt. Du knäckte den. Du knäckte nöten och tog dig in.
Det är lustigt. Han ger mig en känsla av
att han betydde mycket för många,
men du kände kärnan av den han var.
Han kände att han kunde vara sårbar, och han uppskattade det.
Du var allt för honom, för han är väldigt ihärdig:
"Det här är min tjej." Det är jättegulligt. Det är fint.
-Han visar mig sitt sista halvår. -Okej.
Han ville inte se nån…
…frustration.
Jag funderar på hur jag ska uttrycka det.
Det är en känsla av att inte ha knutit ihop de lösa trådar jag borde,
och jag beklagar det.
Han förmedlar en känsla av:
"Det är det enda jag önskar att jag fått göra annorlunda."
Det är viktigt för honom,
att den situationen tillåts förvränga hur vi minns honom.
Vem är han för dig?
Min pappa, dr Jerry Buss.
Han ägde Los Angeles Lakers.
Det är därför vi sitter i LA Coliseum.
Han gick på det här universitetet.
-Han kom från mycket enkla förhållanden. -Okej.
Det var en dröm för honom att kunna gå här på stipendium.
Och han älskade sport.
Jag säger att pappa hade sina barn, men att Lakers var hans bebis.
Han har varit död i åtta år nu
och pratade aldrig direkt om döden.
Han älskade sitt liv. Han älskade allt han gjorde.
Det var för svårt att ta avsked.
Referensen till namnet på nåt som inte kan ignoreras. Vad var det?
Han var väldigt tydlig med sin önskan om en stjärna på Hollywood Walk of Fame.
Oj.
Det var en av pappas stoltaste stunder.
Han strålade över att vara en del av Hollywood.
Det är fantastiskt. Underbart.
De byter spår lite grann. De ska utveckla det mer.
Gamla syner. Jag försöker förstå.
Okej.
Konstigt. Han pratar om nån som förlorar ett syskon.
Ett syskon som dör, och det verkar betydelsefullt på nåt vis.
Jag vet inte sambandet.
-Jag ser bara det jag ser. -Ja.
Har du förlorat ett syskon?
-Genom ett val, inte genom döden. Ja. -Jag förstår.
-Så det är så kontakten bröts. -Ja.
Var det en syster?
-Ja. -Ja, okej.
Jag vill att han ska veta att jag önskar att han hade berättat innan
och vad som än oroade honom beträffande den informationen…
-Ja. -Jag klarar det. Det gör mig inget.
Jag vill inte att han grämer sig över det.
När mina föräldrar gifte sig fick de ett barn.
-Det barnet adopterades bort. -Ja.
Det var nåt de aldrig berättade för oss.
När han hade dött berättade mamma det.
För ungefär 1,5 år sen
hittade vi systern jag inte visste att jag hade.
Jag tror att det var nåt som var viktigt
för pappa, han visste bara inte hur han skulle säga det.
Precis. Det kommer genom som en klapp på ryggen.
-Du skötte det bra. -Tack.
Så klart. Har du några andra frågor som är relaterade till honom?
Om han är nöjd med jobbet jag gör,
och att han är stolt,
och det är nåt han vill att jag ska veta. Det är allt.
Han känner att du på många sätt kommer att sprida hans arv.
Han säger: "Tack för att du gör det här." Du verkar leda det.
Han verkar känna att du på många vis antog utmaningen
när andra väntades göra det.
Han gav mig ansvaret.
Verksamheten var inte framgångsrik på det viset han hade strukturerat den.
Han hade berättat att jag hade makten att förändra saker genom stiftelsen.
Jag är lättad att höra att han sa att jag har axlat manteln,
för det var bland det svåraste jag nånsin behövt göra.
För några år sen tvingades jag göra förändringar,
för att nå de framgångar han önskade.
Föreställde sig. Jag förstår. Underbart.
Jag kommer att tänka på honom genom livet.
Han och hans effekt här i dag var speciella.
Jag är tacksam över vårt samtal och hoppas att vi ses igen.
Det vore fint om du kom på en match.
-Absolut. -Det skulle jag uppskatta.
Du skulle nog bli väldigt populär.
-Alla skulle komma till dig. -Mycket gärna. Vi löser det.
Vänta, är inte nån i din familj tokig i basket?
-Basket? Vem tänker du på? -Din mamma.
Mamma? Det stämmer ju.
-Mamma älskar basket. -Är det sant?
Jag vill att du tar med henne, så jag får träffa henne.
-Ni skulle nog gilla det. -Det gör vi väldigt gärna.
Som alla andra skrev jag upp mig på väntelistan på hans hemsida
i hopp om att det skulle bli min tur en dag,
och jag skulle få en sittning med honom.
Och han kan få den kontakten. Han är mycket speciell.
-Du verkar ha haft en stor dag. -Det var enormt. Galet.
Det var dottern till grundaren av Lakers.
-Va? -Ja, hon heter Jeanie.
-Träffade du Jeanie Buss? -Ja.
Herregud.
Jag känner en känsla av lättnad, glädje och ett band.
Och bara en fin… Det känns som att jag fått en kram.
En kram.
Det känns mycket bra.
-Då så. Jag är klar. -Då kör vi.
Det blir fint att träffa Felicia och Peter.
-Förhoppningsvis har de svar. -Ja.
-Eller så bidrar de med sitt perspektiv. -Ja.
Jag åker hem till Hanford för att få veta mer om
vad som hände med min mammas familj.
Jag är glad att jag gör det ensam i dag eftersom det är så känsligt.
Jag vill inte ha med mamma för jag är väldigt beskyddande
och vill inte trigga nåt i henne.
Felicia och Peter ska också kunna prata öppet
utan att behöva oroa sig över hur hon tar det.
TYLER HAR INTE TRÄFFAT SIN MORBROR PETER OCH MOSTER FELICIA
SEN HAN FICK VETA ATT DE INTE ÄR BIOLOGISKA SLÄKTINGAR
Jag har inte träffat dem på länge för jag åker sällan till Hanford.
Det framkallar inga glada minnen.
Det var en period i mitt liv som präglades av smärta och
att inte se nån utväg och att känna sig fast.
Jag önskade att jag var nån annan.
HANFORD, CA TYLERS HEMSTAD
En sida av Hanford jag aldrig sett.
Det har jag, men inte på länge.
-Det här området liknar Georgia. -Ja.
Mycket konservativt.
Det var här Stella mördade folk
och gjorde många hemska saker.
Det finns en väldig ondska här.
Det finns mer, vi vet bara att det är mycket mörkt.
STELLA SLÄPPTES NYLIGEN FRÅN FÄNGELSET
EFTER ATT HA AVTJÄNAT 32 ÅR
FÖR MORDEN PÅ TVÅ PERSONER
Jag presenterar dig en annan gång. Det här är så tungt.
-Ja, jag klarar mig. -Det är inte läge nu.
Jag berättar om det sen.
Jag klarar mig. Det går bra.
-Blir det bra här? -Ja.
-Då så. Jag kommer sen. -Gör så.
Då så.
-Hej! -Skynda dig, Tyler.
-Jag springer. Jag har brownies. -Herregud.
-Hur är det? Du är jättefin. -Du är så vacker.
Du ser ut att må bra.
Du är så söt. Hur är det, grillmästaren?
-Hej, hur gillar du dina revben? -Jag gillar morötter.
-Jag har brownies som kompensation. -Och vi som pratade om din mamma…
-Ja, fast jag har bakat dem. -Har du?
Men var försiktiga, jag är ingen bra kock.
-Minns du senast vi sågs? -Det måste vara sju år sen.
-Det är länge. -Ja.
-Det var ett tag sen. -Skicka potatissalladen, tack.
Absolut.
Hur har du haft det?
Bra. Jag håller mig i gång med allt som händer.
Det har hänt mycket de senaste åren.
-Mamma. Det började med dna-testet. -Jag vet.
-Det chockade oss. -Ja, det var ganska galet.
Det chockade oss alla.
Jag är bara tacksam att jag har er kvar i mitt liv.
Jag sa "gör som du vill" till din mamma. Hon är alltid min syster.
-Du är alltid min systerson. -Precis.
Man slutar inte känna för att nån säger att man inte är syskon. Eller hur?
Vi pratade om det på vägen hit.
Inte en chans i världen att vi slutar se Theresa som vår familj.
-Självklart. -Det är omöjligt.
Vet du, mamma gav sig av i ett år, sen kom hon tillbaka.
Sen försvann hon ett år till innan hon återvände.
Då hade hon Theresa med sig.
-Jag förstår. -Jag höll henne i mina armar. Så söt.
Hon var en ängel av ljus för mig.
-Ni är båda överlevare. -Ja.
-Sannerligen. -Ja.
-Vi har haft ett helvete. -Det är därför jag kom.
Därför jag ville träffa er, för ni har visat sån överlevnadskraft.
Jag är förvånad att jag inte knarkar.
-Det är starkt. -Eller bor på gatan.
-Eller är i fängelse. -Du kommer att inspirera.
För… Min historia är bara… Jag har överlevt tortyr.
-Ja. -I åratal.
Det Peter och alla inblandade fick gå genom.
Vet du vad? Det kan jag aldrig förlåta mamma för.
-Förståeligt. -Det hon gjorde mot Pete.
Jag kan komma över det hon gjorde mot mig.
Men inte min bror. Det förlåter jag henne aldrig för.
-Ja. -Det var hemskt. Och jag varnade Pete.
-Jag sa: "Var försiktig." -Ja, det gjorde hon.
Hon orsakade så mycket ilska, splittring och kaos.
-Alla dina känslor är befogade. -Ja.
Jag har aldrig ens fått chansen att prata med henne,
och hon gör mig så rasande.
Inte bara för mammas skull, men för er också.
Det känns som att hon berört alla negativt.
-Ja, hon var bara grym. -Ja.
-Grym och ond. -Utan anledning.
Och jag tänkte alltid om jag bara är riktigt snäll…
-Ja. -Då slår hon mig inte den här gången.
-Det kvittar. -Ja.
-Jag vågade inte gå hem från skolan. -Jag vet.
Det var bara ett hemskt liv att växa upp i det huset.
Ja.
Jag hatade henne.
-Efter 13 började jag hata henne. -Ja.
-Det var en mardröm. -Ja.
Theresa förstår vad jag har gått genom, för hon har gått genom mycket.
Precis som jag.
Det var helt overkligt att höra det där för första gången.
Jag har aldrig insett vad de egentligen fick utstå.
Jag ser mamma vakna mitt i natten. Hon har hemsk PTSD.
Jag har rest över hela landet med henne, och jag hör henne i hennes rum,
säga i sömnen: "Jag är rädd."
Jag blir oerhört ledsen för mammas skull, för det är mycket mer vi inte vet.
Undertexter: Jessika Johansson