‎UN SERIAL NETFLIX
‎Acesta e locul crimei.
‎Simți ceva anume?
‎Da.
‎E copleșitor.
‎Mama victimei e în doliu.
‎Și-a pierdut fiul într-un mod îngrozitor.
‎Merită să afle ce s-a întâmplat cu el.
‎Scopul meu e să-i ofer răspunsuri,
‎pentru a fi în stare să se vindece ‎și să meargă mai departe.
‎Îmi dă sentimentul ‎de fugă de la locul accidentului.
‎Nu simt că s-a întâmplat altundeva ‎și că a fost abandonat aici.
‎Nimic de acest gen.
‎CAPITOLUL 3 ‎RULETA RUSEASCĂ
‎Sunt pe punctul de a face atac de panică.
‎Auzind traficul din jurul meu,
‎simțeam că retrăiesc momentul morții lui.
‎Da.
‎Mă întreb dacă asculta muzică.
‎Mă simt distras.
‎- Da. ‎- Trebuie s-o întreb pe mama lui.
‎Să aflu dacă avea obiceiul ‎să asculte muzică în căști.
‎Dar simt ‎că vinovatul e conștient de ce a făcut.
‎Persoanei care l-a lovit ‎i-a fost foarte evident.
‎Deși pare a fi un accident,
‎simt că vinovatul ‎n-a dat doi bani pe viața lui.
‎- Și-a continuat drumul fără probleme. ‎- Lucru demn de dispreț.
‎Chiar e demn de dispreț. ‎N-a avut de gând să oprească.
‎- Da. ‎- Nici nu i-a păsat.
‎Informația asta ne e de folos.
‎- Pot să vorbesc cu mama lui. ‎- Absolut.
‎- Să văd ce îmi mai apare. ‎- Ar fi excelent.
‎Mulțumesc că m-ai însoțit.
‎Merg la mama lui Aaron ‎și sper să mă pot conecta cu fiul ei
‎altfel decât la locul crimei.
‎E o mamă îndurerată
‎și, în ciuda condițiilor misterioase ‎în care a murit fiul ei,
‎are nevoie de ajutor. ‎Are nevoie de validare
‎și are nevoie de reconectare.
‎NICI PÂNĂ ÎN ZIUA DE AZI ‎POLIȚIA NU A REUȘIT SĂ SOLUȚIONEZE CAZUL,
‎ANCHETA RĂMÂNÂND DESCHISĂ.
‎- Vă spun ce se întâmplă. ‎- Bine.
‎- Ne vedem curând. ‎- Mulțumesc.
‎Eu mulțumesc.
‎Am angajat-o pe Robin ‎pentru că nu voi simți niciodată împăcare.
‎Dar am nevoie de pace și de dreptate. ‎Am nevoie ca vinovații…
‎să-și asume ce au făcut și să plătească.
‎Bună! Sunt Tyler!
‎Ce mai faci?
‎E în ordine. Îmbrățișează-mă.
‎- Nu se poate! ‎- Știu. E copleșitor!
‎E în ordine. Ce mai faci?
‎- Doamne! ‎- Mă bucur să te văd.
‎Știu că e copleșitor. E în ordine.
‎- E în ordine. ‎- Mă așez.
‎- Să ne așezăm. ‎- Sigur.
‎Absolut. Ne putem așeza aici. ‎Ne facem comozi.
‎Mă bucur să fiu aici.
‎Mulțumesc.
‎Uneori, oamenii îmi aduc obiecte.
‎- Ai așa ceva? ‎- Sigur.
‎- Te rog să mi le aduci. ‎- Sigur.
‎- Uimitor! Îmi place. ‎- Cravate.
‎Mulțumesc. Frumos.
‎Le așez aici și le ating pe rând
‎ca să mă ajute, dar…
‎- Vom vedea ce îmi vine. ‎- Bine.
‎Voiam să îți spun… Sunt convins că nu știi ‎ce am făcut mai devreme.
‎Am fost la locul morții fiului tău.
‎Îmi pare rău că ai trecut prin asta.
‎Dar am mers cu scopul de a simți ceva ‎și am simțit multă dragoste.
‎E mult mai mult decât ce a pățit el.
‎Trebuie să vorbesc și despre alți oameni.
‎Sigur.
‎Din partea familiei mamei tale
‎simt un număr mai mare de oameni.
‎Sunt împreună, sunt fericiți ‎și sunt alături de fiul tău.
‎Poate părea o întrebare ciudată, ‎dar e posibil
‎ca din partea mamei tale ‎să fi fost repetat numele unei femei?
‎Văd două nume cu „I”.
‎Există nume cu doi „I”?
‎Poți să mi le spui?
‎- Iris. ‎- Da. Și apoi?
‎Iris.
‎- Iris și Iris. ‎- Da, Iris și Iris.
‎De aceea văd doi de „I”.
‎- E ciudat. Sunt folosiți diferit. ‎- Doamne!
‎Mai e ceva. Văd un opt dublu.
‎E în ordine. Dar văd niște opturi.
‎Văd mai multe opturi.
‎Poate fi vorba despre vârstă,
‎poate fi vorba despre luna august, ‎care e importantă pentru familia voastră.
‎- Are logică? ‎- Da.
‎În 08.08.1995 s-a născut Aaron.
‎Eu văd cifra opt peste tot.
‎- Când conduc, văd opt. ‎- Da.
‎Am impresia că încearcă să mă facă să râd.
‎Are o mină foarte amuzantă
‎și simt multă bucurie.
‎- Văd un zâmbet uriaș. ‎- E fiul meu.
‎- Seamănă cu zâmbetul tău. ‎- Da.
‎Dacă e să semene cu cineva,
‎voia să semene cu tine.
‎„Ar fi o onoare să seamăn cu mama.”
‎- E scumpul meu. ‎- Da.
‎Îmi dă senzația ‎că n-ar fi putut face rău unei muște.
‎Presupun că a salvat câteva animale.
‎Iubește… Avem o pisicuță pe nume Hippie.
‎- Da. ‎- O iubea pe Hippie.
‎- Avea grijă de ea. ‎- Așa e.
‎Am salvat doi căței. Și l-am luat ‎și pe al treilea, care era fratele lor.
‎- Așadar… ‎- Da.
‎Are un mesaj despre tatăl său, ‎dar trebuie să am grijă cum îl rostesc.
‎Da.
‎Vede cât de independentă ai fost.
‎Puteai primi ajutor mai mult,
‎însă acest lucru nu s-a întâmplat.
‎Tatăl său locuiește în Filipine ‎și l-a dezmoștenit.
‎Da.
‎A trebuit mă descurc singură.
‎Da. Nu e furios ‎și știe că i-ai fost mereu alături.
‎- Încă sunt. ‎- Ai fost mereu.
‎L-am pierdut ‎pe cel mai important om din viața mea.
‎Singurul meu fiu.
‎N-a făcut rău nimănui. Îi iubea ‎pe cei din jur și se ruga pentru ei.
‎L-am pierdut ‎și mi-e greu să-mi imaginez viața fără el.
‎Aveam așa multe planuri.
‎Ultima dată când l-am văzut pe Aaron ‎era noaptea târziu,
‎după o zi de muncă. Nu eram prea în formă.
‎Eram într-o stare proastă.
‎M-a urmat pe scări și mi-a cerut un pupic.
‎Mereu mă ridica și îmi dădea un pupic, ‎dar eu nu mă simțeam bine.
‎În cele din urmă…
‎I-am dat lui Aaron ‎primul și ultimul sărut.
‎Nu știam.
‎Da. Când îmi apare,
‎văd câteva lucruri.
‎Când eram acolo… ‎și vreau să-mi aleg cuvintele cu grijă.
‎- Vreau să fiu și sincer. ‎- Te rog.
‎Când am mers la locul faptei,
‎m-am simțit foarte surprins.
‎O simt ca pe o situație-surpriză.
‎Nu am o reprezentare vizuală ‎a incidentului.
‎Îl simt cumva în spatele lui.
‎Știu că e ciudat, dar pe când eram acolo,
‎simțeam că lucrurile ‎s-au întâmplat din spate.
‎Am simțit durere de spate și de coloană.
‎Lucrurile s-au întâmplat foarte repede,
‎iar el habar nu avea ce urmează.
‎La propriu.
‎Era un drum ‎pe care îl făcuse de multe ori.
‎Simt că mai făcuse acel drum.
‎Totuși, știa cât e de periculos.
‎E foarte ciudat,
‎dar simt că a fost avertizat ‎în legătură cu acel drum.
‎- E logic? ‎- Da.
‎Îmi dă impresia
‎că era mai aproape de șosea ‎decât ar fi trebuit.
‎Simt că era distras de un anumit zgomot.
‎Asculta oare muzică în căști pe drum?
‎Da, deși i-am spus să nu o facă.
‎Ție ce ți se pare ciudat? ‎Să discutăm puțin despre asta…
‎- Simt că a fost atras acolo. ‎- Bun.
‎Cineva îl amenințase cu asta ‎cu un an în urmă.
‎Când am luat prima oară contact ‎cu dosarul lui,
‎am simțit ceva ce legat de rasism.
‎E ciudat că am simțit asta… ‎Să nu uităm că văzusem doar dosarul.
‎Știam că avea să fie una dintre teorii.
‎Dar nu învinovățește, nu judecă ‎și nu e furios pe nimeni.
‎Când oamenii devin țintă și sunt uciși,
‎îmi pot indica persoana vinovată ‎de moartea lor.
‎Nu simt nevoia să cred că…
‎fiul tău a fost ținta cuiva.
‎Nu simt că vinovatul l-ar fi cunoscut. ‎Nu pare genul acela de situație.
‎Cruzimea situației e uriașă
‎și numai pentru că și-a continuat drumul,
‎dar conștientizează ‎că s-a dus foarte rapid.
‎Deci nu a suferit prea mult.
‎El, în natura lui iertătoare, nu e furios.
‎Sufletul său e liber, nu e furios.
‎Nu se agață de acest lucru ‎și cred că vom face progrese
‎în a afla cine e vinovatul.
‎Și simt că se va face dreptate.
‎Simte și el asta, dar nu e furios.
‎Nu e furios, e liniștit.
‎Totul e foarte proaspăt, ‎dar vei reuși să accepți situația,
‎iar el te va ajuta să treci peste tot.
‎- Doamne! ‎- Te va ajuta să treci peste tot.
‎Vei rămâne mereu în legătură cu el. ‎Știu că nu e la fel.
‎- Știu că l-ai îmbrățișa. ‎- Da.
‎Dar vreau să știi că ne reunim.
‎Între timp, ai multe lucruri de realizat ‎pe această lume.
‎Nu e un „Adio”, ci ”Pe curând”.
‎Această citire mi-a redat speranța ‎pierdută acum un an și trei săptămâni.
‎- Da. ‎- E prima oară când chiar zâmbesc.
‎- E bine. ‎- Pe interior.
‎Faptul că a venit ‎și mi-a transmis speranță, iubire
‎și bucurie m-a ajutat mult.
‎Mulțumesc.
‎Mulțumesc, Tyler.
‎Mersi.
‎A fost intens.
‎Câtă iubire. Îi simțeam sufletul ‎și pot să-ți spun
‎că îți e recunoscător ‎că nu ai renunțat la el.
‎- Da. ‎- Și știi ceva?
‎Nimic nu era posibil fără tine.
‎I-ai oferit ceea ce eu nu am putut.
‎Nici poliția, nici o altă instituție ‎nu a putut.
‎Nimeni nu putea să-i ofere asta.
‎- Nimeni. ‎- Uimitor. Mulțumesc pentru tot.
‎Mi-am petrecut mare parte a serii căutând.
‎Stăteam pe întuneric ‎și meditam în oglindă.
‎A fost o pregătire pentru ziua de azi ‎și am văzut lucruri interesante.
‎Am văzut pe cineva nu foarte tânăr, ‎nici foarte bătrân,
‎pe undeva pe la mijloc,
‎ceea ce face ca totul să fie mai tragic.
‎Am văzut un bărbat cu mustață și barbă.
‎A fost foarte ciudat. Cam așa se întâmplă ‎când te uiți în oglindă.
‎Te cam zdruncină.
‎Ajungi să vezi lucruri în oglindă, ‎iar mie nu-mi prea place.
‎Încep să văd ceva. ‎Aud clinchet de chei de mașină.
‎Bine. Ce înseamnă asta?
‎Nu știu. Asta aud. ‎Chei de mașină. Nu știu.
‎- Ne bucurăm că ești aici. ‎- Uimitor. Ai piersici.
‎- Trebuie să ai piersici în Georgia. ‎- Așa e.
‎- Avem ceai și plăcintă cu piersici. ‎- Ce mare e furnica!
‎Vedeți? E ca un documentar.
‎Vrea și ea niște piersică.
‎- E în ordine. Tu ești Kylie. ‎- Da.
‎- Iar tu ești… ‎- Kathy.
‎- Ai un obiect pentru mine? ‎- Da.
‎- Bine, îl iau eu. ‎- Bine.
‎O să încep să desenez
‎și să vă povestesc ce văd.
‎Bine. Avem asta.
‎Bine. Te văd.
‎E cineva care ar fi trebuit ‎să fie aici azi.
‎Mai trebuia să fie cineva aici?
‎- La citire? Da. ‎- Dar nu a…
‎Nu a reușit să ajungă. ‎E vorba despre o femeie?
‎- Da. ‎- Trebuia să o amintesc.
‎Bun.
‎E ciudat, dar face referire ‎la momentul plecării lui.
‎Sunt multe informații. ‎Aveți vreun William în familie?
‎- Am eu un William. ‎- Ai un William. A murit?
‎- Da. ‎- Bun, deci mamă, fiu.
‎„Williams”.
‎Văd o glumă despre echipe rivale.
‎- Doamne! ‎- Vreo glumă de familie.
‎Avem un grup de oameni ‎care susțin o echipă,
‎dar avem și o persoană care face ‎notă discordantă și totul e o glumă.
‎William… cu toții ‎erau de la Universitatea Florida.
‎- Eu și sora mea am fost la Florida State. ‎- Asta e.
‎- Noi eram rebelele. ‎- În sud e mare lucru.
‎Îmi place.
‎- Îl avem pe William. ‎- Da.
‎Și îl avem pe tipul acesta. Cum se numea?
‎- Dennis. ‎- Bun. Îl punem pe Dennis aici.
‎Iar pe William îl punem aici. ‎Trebuie să-i separ mental.
‎Dennis. Să vedem.
‎Bine. Dennis.
‎Bine.
‎Face referire ‎la perioada de după ce a murit,
‎e ușor conștient de cum arată,
‎de sicriul deschis sau închis.
‎Nu voia să fie ținut minte așa.
‎- Îmi arată simbolul pentru închis. ‎- Bine.
‎Nu-mi pare a fi nici tânăr, nici bătrân.
‎- Bine. ‎- Mai putea trăi.
‎Câți ani avea când a murit.
‎- 40. ‎- Avea 40 de ani.
‎Mi-a arătat chei de la mașină.
‎- Aveți cheile sale de la mașină? ‎- Nu cred.
‎- Știți ce s-a întâmplat cu ele? ‎- Nu.
‎Mi le tot arată.
‎Le-am tot auzit clinchetul ‎în drum spre voi.
‎- Revenim. Îmi notez. ‎- Bine.
‎„Chei de mașină.”
‎E cineva plin de fluide
‎sau incapabil ‎de a elimina lichidele din corp.
‎- Bine. ‎- E ceva acolo.
‎Simt ceva foarte plin.
‎Mă simt plin ‎și simt că sunt apăsat pe abdomen.
‎E vorba despre abdomen. ‎Și simt că stau așa.
‎- Crezi că e Dennis? ‎- Da.
‎Da.
‎Va părea ușor ridicol, ‎dar am o poveste amuzantă.
‎Poate că nu va avea prea multă logică.
‎E povestea unui om ‎care sare de pe o clădire,
‎de pe un acoperiș.
‎E destul de ciudat, ‎dar se vrea a fi amuzant.
‎Așa reiese. Ce ar trebui să însemne asta?
‎Fiul lui mergea la bunici
‎și sărea de pe acoperiș.
‎Stăteam împreună pe acoperiș, ‎iar când ne prindea bunicul,
‎- …trebuia să sărim. ‎- Am înțeles. E amuzant.
‎Simt cum urcă și cum sare,
‎dar într-un mod cu totul comic.
‎E o situație amuzantă.
‎- „Fugi!” ‎- E o amintire.
‎Eram copii, iar bunicul nu ne permitea ‎să urcăm pe acoperiș.
‎Am înțeles.
‎- Asta era gluma. ‎- Ce nebunie!
‎Le place să facă referire ‎la situații amuzante.
‎E o conștientizare.
‎Ești bun.
‎E în ordine.
‎- E incredibil. ‎- Da.
‎Dar…
‎e foarte selectiv. ‎Încerc să-l întreb cum a murit.
‎Nu e foarte direct.
‎Îmi arată… Bine.
‎Nu se simte prea bine, ‎dar nu vrea să vorbească despre asta.
‎- Da. ‎- Simt ceva de genul…
‎Mi se pare că aud un foc de armă. ‎Are legătură cu Dennis?
‎Simt că trebuie să subliniez asta.
‎Interesant. Îmi vorbește ‎despre el și despre fiul său.
‎Ciudat! Hai să vedem.
‎S-a împușcat accidental ‎vreun apropiat de-ai lui Dennis?
‎E foarte ciudat să spun asta, ‎dar e vorba despre o armă descărcată.
‎E o situație cam misterioasă.
‎Nu e… E ceva ciudat la mijloc.
‎- Da. ‎- Are logică?
‎- Da. ‎- Are.
‎- Îmi pare rău… ‎- Nu, de aceea ești aici.
‎Au revenit unele emoții. ‎Ai dreptate în legătură cu Dennis.
‎- Da, e în ordine. ‎- Și fiul său.
‎Simt că e foarte greu.
‎Vorbim despre fiul său.
‎- Cum se numea? ‎- DJ.
‎- Bine. ‎- Da.
‎- El sărea de pe acoperiș. ‎- Bun.
‎- Mai am un obiect. ‎- Bun.
‎- E pentru DJ. ‎- Da.
‎Grozav! Să văd ce pot face.
‎ENCICLOPEDIA RASELOR DE CÂINI
‎E greu, e foarte trist.
‎Totul e în ordine.
‎Dacă ezită în timp ce-mi povestesc ‎despre moartea lor, înseamnă că…
‎- Nu sunt mândri de ce au pățit. ‎- Da.
‎Nu cred că le e jenă,
‎dar cred că dacă ar avea ocazia,
‎n-ar face la fel. Și îmi dă senzația:
‎„Doamne, ce prostie! ‎Altfel trebuia să fie.”
‎Nu-mi dă senzația ‎că ar fi vrut să-și ia viața.
‎- Mi-a dat senzația de ruletă rusească. ‎- Mulțumesc.
‎A făcut un lucru ‎pe care nu trebuia să-l facă,
‎iar apoi s-a întâmplat.
‎Nu a plănuit nimic,
‎dar s-a pus într-o situație ‎care s-a încheiat tragic.
‎Îmi dă senzația de gest nechibzuit.
‎- Nu și-a dorit să moară. ‎- Intenționat.
‎Da, e logic.
‎Cred că fiul său a trecut ‎printr-o depresie.
‎În cazul lui DJ ‎lucrurile sunt mai complicate.
‎Vreau să știu cine era pentru voi ‎și ce s-a întâmplat.
‎Da. DJ era vărul meu.
‎Am crescut împreună, ‎eram foarte apropiați.
‎Și ca vârstă.
‎S-a sinucis ‎imediat după ce eu am absolvit facultatea.
‎- Am înțeles. ‎- Da.
‎El a fost cel care a murit pe neașteptate.
‎E logic ce ai spus. ‎Nici eu nu cred că a intenționat s-o facă.
‎Cred că era într-o stare tulbure
‎și a avut acces la un obiect ‎care l-a ajutat să ia decizia finală.
‎A fost o mare tragedie ‎pentru familia noastră.
‎Sunt sigur.
‎Din păcate, ‎tatăl său a murit înaintea lui.
‎Amândoi s-au sinucis folosind arme.
‎- Înțeleg. ‎- Iar mama i-a găsit pe amândoi.
‎- Da. ‎- Deci…
‎La distanță de mulți ani…
‎- Da. ‎- Dar a fost…
‎E o persoană puternică.
‎Pe ea ne-am fi dorit-o aici azi.
‎- Mă bucur că ți-au vorbit. ‎- Pentru ea.
‎Vom putea să împărtășim ‎această informație cu ea.
‎Îi va da liniște.
‎Da. Poate că ea ar fi trebuit ‎să fie azi aici.
‎Dar nu a fost nevoie.
‎- Îi transmiteți voi. ‎- Sigur.
‎Să îi transmiteți că…
‎nu vor ‎ca ea să poarte acea imagine pe veci.
‎- Da. ‎- Bine.
‎Dennis mi-a dat sentimentul clar
‎că nu se simțea bine fizic
‎multă vreme înainte să moară.
‎Chiar cred că, dacă viața lui ‎nu s-ar fi încheiat în acel fel,
‎s-ar fi încheiat oricum.
‎- Așa e. ‎- Dar în alt mod.
‎Cred că așa a gândit el lucrurile.
‎Dennis a fost fratele soțului meu.
‎I-au făcut autopsia.
‎Dacă nu s-ar fi sinucis, ‎ar fi murit de insuficiență hepatică.
‎- E logic. ‎- Da.
‎Cred că era conștient de situația lui,
‎deoarece îmi transmite ‎că nu voia să afle și ceilalți.
‎- Da. E logic. ‎- E greu.
‎- Oamenii nu-și doresc să sufere. ‎- Așa e.
‎Înainte de citire, ‎am fost rugate să notăm câte ceva,
‎mesaje pe care speram să le primim.
‎- Nimeni nu le-a văzut. ‎- Da.
‎Am scris „acoperiș”.
‎Am scris „văr preferat”,
‎apoi „râu”, în legătură cu Florida.
‎Le-am bifat aproape pe toate.
‎Asta mi-am dorit eu.
‎Nu vorbisem cu producătorii ‎sau cu mama despre asta.
‎„Să vorbim despre acoperiș.”
‎Mă bucur că am primit informații ‎de calitate de la ei,
‎deoarece nu mai sunt cu noi.
‎Salut, Kylie.
‎Bună, mătușă Laurie. ‎A făcut deseori referire
‎la a treia persoană, ‎care nu a fost prezentă azi.
‎Normal că ne-am gândit la tine.
‎E ireal.
‎Ne-a vorbit despre chei, ‎despre clinchet de chei.
‎Am trei seturi de chei ‎aparținându-le lui Dennis și DJ.
‎Doamne!
‎Nu vă pot spune de câte ori ‎și-au pierdut cei doi cheile.
‎- Amuzant. ‎- Doamne!
‎Am toate acele chei.
‎Unchiul Dennis avea vreun obicei ‎când nu se simțea bine?
‎Obișnuia să-și pună mâinile pe burtă?
‎Obișnuia să-și apese stomacul ‎sub cutia toracică
‎și îmi tot spunea că are arsuri.
‎- ‎Da. ‎- Ce nebunie!
‎A fost incredibil.
‎Grozav!
‎- Mă bucur că ai avut o zi bună. ‎- Da, a fost grozavă.
‎Încearcă să te bucuri de fiecare zi.
‎- Viața trece foarte repede. ‎- Da.
‎Ai zilele de luni și marți libere. ‎Ai putea să ieși la plimbări.
‎- Nu e nimeni în jur. ‎- Nu simt nevoia de plimbări.
‎Nu te va deranja nimeni. ‎Nu poți să stai doar în pat.
‎- Nu e sănătos. ‎- Pui pariu?
‎- Vorbesc serios. ‎- Mă ridic când mă ușurez.
‎Dosul ți se va lipi de pat.
‎- Știi ceva? ‎- Pe bune.
‎Ai să te lipești de pat. ‎O să începi să ai iritații.
‎Las-o mai ușor.
‎Nu e sănătos să stai doar în pat. ‎Știu că ești extenuat
‎și că slujba te stoarce ‎fizic și emoțional.
‎- Merg până la baie. ‎- Da. ML. Știi ce înseamnă?
‎Mare lucru.
‎- Știi ceva, domniță? ‎- Ce?
‎- Te iubesc mult, Tyler. ‎- Și eu.
‎Am văzut un tip simpatic ‎pe mașina de tuns iarba.
‎Vrei să întorc?
‎Nu am o tehnică de a picta.
‎După fiecare citite ‎trec printr-un proces natural
‎de curățire. Fac un duș.
‎Băile chiar mă ajută.
‎Meditez, pictez, petrec mult timp singur
‎și mă eliberez de toate.
‎Sigur voi mai picta ceva peste.
‎Arată ca un dos în flăcări.
‎Acesta e produsul final, inelul de foc.
‎Așa îi voi spune. Inelul de foc.
‎Chiar e nasol, dar ia să vedem.
‎Și aici puțin.
‎- Faptul că simt multe e semn bun. ‎- Bine.
‎Da.
‎- Văd baseball. ‎- Chiar?
‎Văd…
‎Văd premii primite în timpul vieții,
‎premii primite post mortem.
‎Ești prima oară aici?
‎Da. Am simțit că e vorba despre sport.
‎E ireal!
‎E un loc special. A jucat un rol important ‎în Olimpiada din 1984.
‎- Bine. ‎- În ce an te-ai născut?
‎În 1996, deci puțin înaintea mea.
‎Pluteam undeva în eter.
‎- Da, ce loc frumos! ‎- Da.
‎NOI SUNTEM SC
‎Sper să mă conectez ‎cu un om foarte drag mie.
‎Mi-a fost greu în ultimii ani.
‎M-am simțit izolată și singură.
‎Am putut sta mereu de vorbă cu el
‎și îmi lipsesc discuțiile cu el.
‎Mă întreb dacă e mândru de ce am făcut.
‎Bun. Nu mă așteptam la asta ‎când m-am trezit.
‎Sunt foarte entuziasmat.
‎Spune-mi, te rog, numele tău.
‎- Jeanie. ‎- Bun.
‎- Ai vreun obiect? ‎- Da.
‎Bun.
‎Excelent!
‎Bun. Îți spun ce am simțit ‎în drum spre acest loc.
‎Am simțit o energie masculină.
‎E un tip hotărât ‎să stea azi de vorbă cu tine.
‎Îmi transmite că e aici ‎și că voi sta de vorbă cu tine.
‎Îmi dă senzația de putere…
‎Când intra într-o încăpere, ‎atrăgea toate privirile asupra lui.
‎Era genul acela de bărbat.
‎Deși nu știam unde ne întâlnim azi,
‎am simțit ‎că e vorba despre trofee și onoruri.
‎Îmi dă senzația de multe realizări.
‎E o persoană care a primit un trofeu, ‎o medalie.
‎Se potrivește?
‎- Da. ‎- Bine.
‎Îmi dă de înțeles că numele său ‎a fost trecut pe ceva…
‎Am mai stat pe bănci ‎ce poartă numele anumitor persoane.
‎E altfel de data asta. ‎E atât de evident, că nu poate fi ignorat.
‎- Așa l-aș descrie. E logic? ‎- Da.
‎- Încearcă să te impresioneze.
‎Îți arată lucruri pe care le înțelegi ‎și cu care poți relaționa.
‎Așa e. E foarte important pentru el.
‎Urmează un joc de cuvinte ciudat.
‎Bine.
‎O persoană cu o situație financiară bună
‎cumpără mereu lucruri noi ‎și își extinde colecția.
‎El îmi arată că un lucru funcțional
‎nu trebuie înlocuit. ‎Mă învață să păstrez lucrurile.
‎- E logic ce spun? ‎- Da.
‎El stătea bine financiar, ‎nu avea probleme.
‎Își permitea orice, ‎dar îmi transmite mesajul:
‎„Dacă e funcțional, nu trebuie înlocuit.” ‎E ca un joc de cuvinte. E logic?
‎Habar nu ai de câte ori mi-a spus asta,
‎deoarece avea în birou ‎o canapea învechită.
‎Mă gândeam să-i fac o surpriză.
‎A intrat în biroul ‎și m-a întrebat unde e canapeaua lui.
‎I-am spus să o folosească pe cea nouă.
‎M-a întrebat cum m-aș simți ‎dacă ar veni în casa mea
‎și mi-ar înlocui ‎pantofii de casă preferați cu alții.
‎Mi-a spus că așa se simțea el.
‎- „Dacă nu e stricată, nu o repara.” ‎- Da.
‎Da, acesta e sentimentul.
‎E amuzant și demn de admirat.
‎Ne arată că nu era un materialist.
‎Era genul practic. Foarte interesant.
‎Apoi… Bun, am înțeles.
‎Bine.
‎Încerc să triez informațiile primite. ‎Vom dezvolta puțin.
‎Îmi dă senzația că l-ai cunoscut
‎așa cum nu l-a cunoscut ‎nimeni altcineva.
‎Îmi transmite că l-ai decodat.
‎Ai intrat în sufletul lui.
‎E ciudat. Îmi transmite ‎că a avut mulți prieteni,
‎dar că ești singura ‎care l-a cunoscut cu adevărat.
‎Își permitea ‎să fie vulnerabil în prezența ta
‎și îți mulțumește pentru asta.
‎Însemnai totul pentru el.
‎Văd asta pentru că e foarte insistent.
‎Îmi place ce simt.
‎Îmi atrage atenția ‎asupra ultimelor șase luni.
‎- Bine. ‎- Și nu ar vrea…
‎să simți frustrare.
‎Încerc să-mi dau seama cum s-o spun.
‎Îmi transmite ‎că nu și-a rezolvat toate probleme
‎și îi pare rău.
‎Îmi transmite
‎că și-ar fi dorit să facă asta.
‎E un aspect important pentru el.
‎N-ar vrea ‎ca lumea să-și amintească așa de el.
‎Cine era pentru tine?
‎Tatăl meu, dr. Jerry Buss.
‎A fost proprietarul Los Angeles Lakers.
‎De aceea ne aflăm în LA Coliseum.
‎A urmat această universitate.
‎Provenea dintr-o familie modestă
‎și a fost visul său ‎să urmeze o școală cu bursă.
‎Și iubea sportul.
‎Tatăl meu avea copiii săi.
‎- Dar Lakers era puiul său. ‎- Da.
‎A plecat dintre noi de opt ani
‎și nu prea vorbea despre moarte.
‎Își iubea viața.
‎Iubea tot ce făcea.
‎A fost foarte greu să-și ia rămas-bun.
‎A dat numele unui lucru ‎destul de greu de ignorat.
‎Despre ce e vorba?
‎Și-a dorit foarte mult să-i apară numele ‎pe o stea de pe Hollywood Walk of Fame.
‎A fost una dintre cele mai frumoase ‎clipe din viața lui.
‎Voia să facă parte din Hollywood.
‎E uimitor! Îmi place.
‎Schimbăm puțin nota, semn bun, de altfel. ‎Va dezvolta subiectul.
‎E din trecutul îndepărtat. ‎Încerc să înțeleg.
‎Bine.
‎E ciudat. Îmi vorbește ‎despre o soră sau un frate pierdut.
‎Despre dispariția unui frate ‎sau a unei surori.
‎Nu știu ce relevanță are.
‎- Nu văd mai mult de atât. ‎- Da.
‎Ai pierdut o soră?
‎- Am pierdut-o, dar nu a murit. ‎- Am înțeles.
‎- Da.
‎E vorba despre o soră?
‎- Da. ‎- Da.
‎Aș vrea să știe că mi-aș fi dorit ‎să-mi fi spus mai devreme
‎și, indiferent de temerile ‎pe care le avea cu privire la mine…
‎- Da. ‎- …sunt bine.
‎Nu mă deranjează.
‎Vreau să fie împăcat cu asta.
‎La începutul căsniciei, ‎părinții mei au avut un copil.
‎- L-au dat spre adopție. ‎- Da.
‎Nu ne-au spus niciodată.
‎Mama mi-a spus doar după moartea tatei.
‎Acum un an și jumătate,
‎am găsit-o pe sora ‎pe care nu știam că o am.
‎A fost un detaliu foarte important
‎pentru tatăl meu, ‎dar nu a știut cum să mi-l spună.
‎Îmi transmite că te bate pe umăr.
‎- Te-ai descurcat grozav. ‎- Mersi.
‎Desigur. Ai avea vreo întrebare pentru el?
‎Aș vrea să știu ‎dacă e mulțumit de cum mă descurc.
‎Aș vrea să știu că e mândru
‎și că sunt aici ‎dacă dorește să-mi transmită ceva.
‎Simte că îi vei duce ‎moștenirea mai departe
‎și îți mulțumește pentru asta.
‎Tu ești vârful de lance.
‎Simte că te-ai ridicat ‎la nivelul așteptărilor,
‎deși se aștepta s-o facă alții.
‎M-a lăsat pe mine la conducere.
‎Felul în care conducea el afacerea
‎nu avea cum să aibă succes.
‎Mi-a spus că mă vede capabilă, ‎cu ajutorul trustului,
‎să fac schimbări.
‎Mă bucur să aud ‎că m-am ridicat la nivelul așteptărilor,
‎deoarece a fost unul dintre ‎cele mai dificile lucruri din viața mea,
‎acum vreo doi ani, să fac acele schimbări
‎pentru a obține succesul ‎pe care el și l-a dorit.
‎Pe care și l-a imaginat. Îmi place.
‎Mă voi gândi la el pe viitor.
‎Mi-a plăcut ce mi-a transmis azi
‎și sunt recunoscător ‎că am stat azi de vorbă.
‎Sper să ne revedem.
‎Ar fi minunat să te văd la un meci.
‎- Așa e. ‎- Mi-ar plăcea.
‎- Ai fi foarte popular. ‎- Mi-ar face plăcere.
‎- Toți ar veni la tine. ‎- Ne gândim noi la ceva.
‎N-ai cumva în familie ‎o pasionată de baschet?
‎De baschet? La cine te gândești?
‎- La mama ta. ‎- La mama? Ai dreptate.
‎- Mama mea e mare iubitoare de baschet. ‎- Chiar?
‎Mi-ar face plăcere să o cunosc ‎și să o aduci la un meci.
‎V-ați distra de minune.
‎Ne-ar face plăcere.
‎Am intrat pe site-ul lui ‎și m-am înscris pe o listă de așteptare,
‎în speranța că într-o zi voi fi sunată
‎și că voi avea ocazia să vorbesc cu el.
‎Și să stabilească acea legătură.
‎E foarte special.
‎Cred că ai avut o zi bună.
‎Absolut. A fost o nebunie!
‎A fost fiica fondatorului echipei Lakers.
‎- Cum? ‎- Da, se numește Jeanie.
‎- Te-ai văzut cu Jeanie Buss? ‎- Da.
‎Dumnezeule!
‎Mă simt ușurată, fericită și conectată.
‎Și simt că am primit…
‎o îmbrățișare.
‎O îmbrățișare.
‎E foarte plăcut.
‎- Bine, sunt gata. ‎- Să mergem.
‎Ne vom vedea cu Felicia și cu Peter.
‎- Sperăm să aibă niște răspunsuri. ‎- Da.
‎- Sau să-ți spună părerea lor. ‎- Da.
‎Mă întorc la Hanford ‎pentru că vreau să aflu mai multe
‎despre familia mamei mele.
‎Mă bucur că merg singur azi,
‎tocmai pentru că e o problemă sensibilă.
‎Nu voiam să fie și mama prezentă, ‎pentru că sunt foarte protector
‎și nu voiam să-i declanșez vreo emoție.
‎Și vreau ca Felicia și Peter ‎să-mi poată vorbi deschis
‎fără să-și facă griji pentru ea.
‎TYLER NU I-A VĂZUT PE UNCHIUL PETER ‎ȘI MĂTUȘA FELICIA
‎DE CÂND A AFLAT ‎CĂ NU SUNT ÎNRUDIȚI BIOLOGIC.
‎Nu i-am văzut de ceva vreme,
‎pentru că ajung rar în Hanford.
‎Nu am amintiri frumoase acolo.
‎A fost o perioadă dureroasă ‎din viața mea,
‎nu vedeam nicio scăpare, ‎mă simțeam prins în capcană
‎și-mi doream să fiu altcineva.
‎HANFORD, CALIFORNIA ‎ORAȘUL NATAL AL LUI TYLER
‎N-am mai văzut partea asta.
‎Cunosc fiecare colțișor, ‎dar a trecut ceva vreme.
‎Zona asta seamănă cu Georgia.
‎Da.
‎Foarte conservatoare.
‎Aici a ucis Stella oameni
‎și a făcut multe rele.
‎E ceva malefic aici.
‎E mai mult decât știm noi.
‎STELLA A FOST ELIBERATĂ RECENT ‎DIN ÎNCHISOARE.
‎A ISPĂȘIT 32 DE ANI…
‎PENTRU UCIDEREA A DOI OAMENI.
‎Vă voi face cunoștință altă dată.
‎Mi se pare prea complicat acum.
‎- E în ordine. ‎- Nu e momentul potrivit.
‎Te voi ține la curent.
‎Sunt bine. Totul e bine.
‎- E în ordine? ‎- Da.
‎- Bine, mă întorc. ‎- Bun.
‎Bine.
‎- Bună! ‎- Mai repede, Tyler!
‎- Alerg. Am adus negrese. ‎- Doamne!
‎- Ce mai faci? Arăți minunat! ‎- Doamne, ce mă bucur să te văd!
‎Arăți minunat!
‎Ești o dulce! ‎Tu ce mai faci, dle grătaragiu.
‎- Cum îți plac costițele? ‎- Mie îmi plac morcovii.
‎- Dar am adus negrese, deci mă revanșez. ‎- Chiar vorbeam despre mama ta.
‎- E bine, dar eu le-am făcut. ‎- Chiar?
‎Mare grijă, nu sunt un bucătar prea bun.
‎- Mai ții minte ultima vizită? ‎- Știu că au trecut șapte ani.
‎- Multă vreme. ‎- Da.
‎- A trecut ceva vreme. ‎- Dă-mi salata de cartofi.
‎Sigur că da. Poftim.
‎Ce ai mai făcut?
‎Bine, m-am menținut ocupat.
‎Lucrurile s-au schimbat în ultimii ani.
‎- Mama mea. ‎- Știu.
‎Totul a început cu testul ADN.
‎- Ne-a dat peste cap. ‎- A fost o nebunie.
‎Ne-a șocat pe toți.
‎Sunt recunoscător ‎că ați rămas în viața mea.
‎I-am spus și mamei tale că nu-mi pasă.
‎Va fi mereu sora mea.
‎- Tu-mi vei fi nepot mereu. ‎- Așa e.
‎Nu poți șterge sentimentele ‎doar pentru că ai aflat
‎că acea persoană nu ți-e soră.
‎Exact asta vorbeam în drum încoace.
‎N-am putea gândi vreodată ‎că Theresa nu e parte din familie.
‎- Așa e. ‎- E imposibil.
‎Mama a plecat pentru un an, ‎apoi s-a întors.
‎A plecat din nou un an, dar s-a întors.
‎La întoarcere, o avea pe Theresa.
‎- Înțeleg. ‎- O țineam în brațe.
‎Era foarte drăguță. ‎O vedeam ca pe un înger de lumină.
‎- Sunteți supraviețuitori. ‎- Da.
‎- Așa e. ‎- Da.
‎- Am trecut prin iad. ‎- De acea voiam să fac asta.
‎Voiam să vorbim. ‎Ați reușit să vă reveniți foarte rapid
‎după cele întâmplate…
‎Mă surprinde ‎că nu sunt dependentă de droguri.
‎- Exact. ‎- Sau că nu trăiesc pe străzi.
‎- Sau în închisoare. ‎- Veți inspira oameni.
‎Povestea mea… ‎Am trăit o adevărată tortură.
‎- Da. ‎- Ani la rând.
‎Cele trăite de Peter și de cei implicați…
‎E unul dintre lucrurile ‎pentru care n-o pot ierta pe mama.
‎- Da. ‎- Pentru ce i-a făcut lui Pete.
‎- Da. ‎- O pot ierta pentru ce mi-a făcut mie.
‎Dar pentru ce i-a făcut fratelui meu ‎n-am s-o iert niciodată.
‎- Înțeleg. ‎- A fost oribil.
‎- Da. ‎- L-am avertizat pe Pete.
‎- I-am spus să fie precaut. ‎- Așa e.
‎A creat multă furie, dezbinare și haos!
‎- Ai dreptul să simți asta. ‎- Da.
‎Eu n-am avut șansa să-i vorbesc
‎și totuși sunt furios pe ea.
‎Nu doar pentru ce i-a făcut mamei, ‎ci și ție și lui Peter.
‎A avut un impact negativ asupra tuturor.
‎Da, a fost nemiloasă.
‎- Da. Așa e. ‎- Nemiloasă și rea.
‎Fără motive.
‎Mereu îmi propuneam să fiu cuminte…
‎- Da. ‎- Poate scăpam nebătută.
‎- Nu e așa. ‎- Sau cine știe.
‎- Mă temeam să mă întorc de la școală. ‎- Știu.
‎A fost îngrozitor să cresc în acea casă.
‎Da.
‎- O uram. ‎- Da.
‎- După 13 ani, am început s-o urăsc. ‎- Da.
‎- A fost un coșmar. ‎- Da.
‎Theresa mă înțelege, ‎pentru că la fel a pățit și ea.
‎Ca mine.
‎A fost absolut ireal ‎să aud toate aceste lucruri.
‎N-am știut niciodată ce anume au trăit.
‎Mama se trezește în miez de noapte. ‎Suferă de stres posttraumatic.
‎Am călătorit mult cu ea, ‎iar uneori o auzeam în camera alăturată
‎spunând în somn că te teme.
‎Sufăr mult pentru mama,
‎pentru că știu că încă nu am aflat totul.
‎Subtitrarea: Linda Pricăjan