A NETFLIX SOROZATA
Ez itt a tetthely.
Érez már valamit?
Igen.
Letaglózó.
Az áldozat édesanyja gyászol.
Borzasztó halált halt a fia.
Joga van megtudni, hogy mi történt.
Az a célom, hogy válaszokkal szolgáljak neki,
hogy képes legyen továbblépni és meggyógyulni.
Úgy érzem, cserbenhagyás történt.
Nem máshol halt meg, és nem úgy hozták ide.
Nem erről van szó.
Úgy érzem, pánikrohamom lesz.
Ahogy a sok autó elszáguldott mellettem,
úgy éreztem, hogy ez visszavisz arra a napra, amikor meghalt.
Igen.
Talán zenét hallgatott,
mert figyelmetlenséget érzek.
- Igen. - Talán meg kéne kérdezni az anyukát,
hogy szokása volt-e zenét hallgatni séta közben.
Abban biztos vagyok, hogy az illető tudja, mit tett.
Tehát, aki elütötte, az nagyon jól tudja.
Igaz, hogy balesetnek tűnik,
az, aki ezt tette, nem tiszteli az áldozat életét.
És simán éli tovább az életét.
Ami gyűlöletes.
Rendkívül gyűlöletes. Azt mondta: „Nem állok meg.”
- Igen. - „Nem érdekel.”
De ez az információ nagy segítség.
- Beszélnem kéne az anyukájával. - Igen.
- Hátha átjön még valami. - Remek lenne.
Köszönöm, hogy elhozott ide.
Meglátogatom Aaron anyukáját, hátha kapcsolódhatok a fiához,
és mást fogok látni, mint a helyszínen.
Ő egy gyászoló anyuka,
és mivel a fia rejtélyes körülmények között hunyt el,
segítségre szorul.
Igazolásra vár,
és hogy újra kapcsolatba lépjen vele.
A RENDŐRSÉGNEK EDDIG NEM SIKERÜLT MEGÁLLAPÍTANIA, HOGY AARON
BŰNCSELEKMÉNY ÁLDOZATA-E, ÉS TOVÁBB FOLYIK A NYOMOZÁS.
- Majd elmondom, mi volt. - Rendben.
- Nemsokára jövök. - Köszönöm.
Én is köszönöm.
Azért kértem fel Robint, mert szeretnék valami lezárást kapni.
Békére vágyom, és igazságszolgáltatásra.
Szeretném, hogy az, aki elkövette…
felelősséget vállaljon a tettéért.
Jó napot! Tyler vagyok.
Hogy van?
Semmi baj. Hadd öleljem meg! Tudom.
- Ilyen nincs! - Tudom. Ez túl sok.
Semmi baj! Hogy van?
- Te jó ég! - Nagyon örvendek!
Tudom, hogy ez most sok. De nincs semmi baj.
- Jól van. - Le kell ülnöm.
- Üljünk le! - Uramisten!
Szuper! Itt is jó, igen. Csak kényelmesen.
Örülök, hogy itt lehetek.
Nagyon köszönöm.
Van, hogy az emberek tárgyakat hoznak, hogy fogjam meg.
- Önnél van? - Igen.
- Idehozná? - Igen.
- Fantasztikus! Nagyon klassz! - Nyakkendők.
Köszönöm! Csodás.
Leteszem őket ide, és majd néha magamhoz veszem,
hogy segítsenek kapcsolódni, de…
- Meglátjuk, mi jön át. - Rendben.
Elmondom, mert tudom, hogy nem mondták el,
mi történt eddig.
Elmentem a helyszínre, ahol a fia meghalt.
Sajnálom, hogy keresztül kellett ezen mennie.
Azért mentem oda, hogy hátha megérzek valamit,
és rengeteg szeretetet éreztem.
Ő sokkal több annál, mint ami történt vele.
Jó pár emberről beszélnünk kell, akik megjelennek.
Igen.
Az édesanyja rokonai közül
sokan vannak, akik mind megjelennek most,
és együtt vannak, és boldogok, és a maga fiával vannak.
Lehet, hogy ez fura lesz, de van rá példa,
hogy az édesanyja családjában több nő is ugyanazt a nevet viseli?
Két „I” betűs név van.
Tud két „I” betűs névről?
Elárulná, hogy mi az?
- Iris. - Értem. És utána?
Iris.
- Iris és Iris. - Ó, Iris és Iris! Kétszer…
Ezért látok két „I” betűt.
- Fura, mert másképp jelent meg. - Te jó ég!
Van még pár dolog. Egy dupla nyolcassal kapcsolatban.
Minden rendben. Nyolcasokat látok.
Egyfolytában nyolcasokat látok.
Ez a nyolcas vagy a korra utal,
vagy a számra, de fura mód utalhat augusztus hónapra is,
ami a családjukban fontos dátum.
- Van ennek értelme? - Igen.
Aaron 1995. 08. 08-án született.
Egyfolytában nyolcasokat látok.
- Amikor vezetek. Nyolcasok mindenhol. - Igen.
Most ő is átjön.
Megpróbál megnevettetni közben.
Vicces arcokat vág, és amikor átjön,
hatalmas örömöt érzek.
- Megmosolyogtat. - Ő a fiam.
- Hasonlít a mosolya. - Igen!
Ha választhatna, hogy nézzen ki,
magára szeretne hasonlítani. „Ha bárkire hasonlíthatnék,
megtisztelő lenne, ha úgy néznék ki, mint anyukám.”
- Az én kicsikém. - Igen.
És azt is látom, hogy sosem bántana senkit.
„A légynek sem tudnék ártani.”
Még azzal is viccelődik, hogy megmentett néhány állatot.
Imádja… Van egy kiscicánk, Hippi.
- Igen. - Imádja Hippit.
- Ő viselte gondját. - Klassz!
És megmentettünk két kutyát,
aztán visszamentünk a harmadik testvérükért.
- Szóval, igen. - Értem.
Üzen az apukájáról,
de ezt óvatosan kell átadnom.
Igen.
Tudja, hogy maga sokszor egyedül volt.
És hogy valaki békejobbot nyújthatna,
többet segíthetne, de aztán meghátrált.
Az apukája a Fülöp-szigeteken él, és kitagadta a fiamat.
Értem.
Sok mindent egyedül oldottam meg.
Igen. Aaron nem haragszik, hanem világosan látja,
mindig maga volt a támasza.
- Mindig. Most is. - Maga volt a támasza.
Elvesztettem a számomra legfontosabb személyt.
Az egyetlen fiamat.
Nem ártott soha senkinek,
mindenkit szeretett és imádkozott értük.
Elvesztettem őt. Nehéz nélküle folytatni az életemet.
Annyi tervünk volt.
Utoljára késő este láttam a fiamat, Aaront.
Sokáig dolgoztam,
és emlékszem, rossz kedvűen értem haza.
Tényleg nagyon rossz kedvem volt.
Ő utánam jött, és azt mondta: „Adj egy puszit!”
Mindig felemel és megpuszil, de rossz passzban voltam.
Aztán végül…
És akkor adtam neki utoljára puszit.
Nem tudtam.
Igen. Ahogy átjön,
látok pár dolgot.
Ő nagyon… Amikor korábban ott voltam… Szeretném ezt finoman megközelíteni.
- De szeretnék őszinte lenni. - Igen, kérem.
Amikor a helyszínen jártam,
megdöbbentem, hogy milyen meglepetésszerű volt az egész.
Úgy érzem, hogy ez egy hirtelen dolog volt.
Valamiért nem látom magam előtt magát az esetet.
Mintha mögöttem lenne.
Tudom, hogy ez fura, de amikor ott voltam,
jobban éreztem hátulról, mint elölről.
Megfájdult a hátam, és éreztem, hogy a gerincemmel van baj.
Szóval, az egész borzasztó gyorsan történt,
szinte fel sem fogta, mi történik.
Szó szerint.
Sokszor végigment azon az úton.
Úgy érzem, nem először járta végig azt az utat.
Ugyanakkor azt is tudta, hogy veszélyes.
Úgyhogy ez is érdekes,
mert szerintem figyelmezették is rá, hogy vigyázzon azon az úton.
- Igaz ez? - Igen.
És az a benyomásom,
hogy közelebb volt a úthoz, mint kellett volna.
És ezenkívül valamiféle hang is elvonja a figyelmemet.
Meg kell kérdeznem: szokott zenét hallgatni séta közben?
Igen, de én nem akartam.
Értem. Ön szerint mi a gyanús?
Beszélhetünk róla, és…
- Szerintem felültették. - Értem.
Valaki megfenyegette egy éve, hogy ezt fogja tenni vele.
Amikor először került elém az aktája,
éreztem, hogy felmerült a rasszizmus témája.
Fura, hogy egyből ez jutott az eszembe.
Csak egy aktát láttam akkor.
Tudtam, hogy van egy ilyen teória,
amit megfontoltak és megvitattak.
De a fián nem érzek hibáztatást, ítélkezést, dühöt.
Amikor valakit célba vesznek, vagy megölnek,
akkor el szokták mondani, hogy ki tette velük.
De én nem gondolnám,
hogy valaki kipécézte volna a fiát.
Szerintem az illető nem ismerte őt.
Én nem így érzem.
Ez a helyzet rendkívül kegyetlen,
főleg azért, mert továbbhajtott,
de a fia nagyon gyorsan távozott.
Egyáltalán nem szenvedett, hamar elment.
Mivel megbocsátó természet, nem haragszik.
A lelke szabad, és nem dühös.
Ő továbblépett, és úgy érzem, mi is jó irányba haladunk,
hogy kiderüljön, ki a tettes.
Úgy érzem, igazságot fognak szolgáltatni,
és ezt Aaron is érzi, és nem haragszik.
Nem dühös. Jól van.
Még friss az élmény, de idővel fel tudja majd dolgozni,
és ő is jelen lesz, mint a hang, ami a fülünkbe suttog.
- Istenem! - A fülünkbe suttog.
Így mindig kapcsolatban maradhat vele,
bár ez nem ugyanaz,
- mintha meg tudná ölelni. - Igen.
Előbb-utóbb együtt lehetnek.
Addig maga még sok szépet tesz a világban.
Ez nem végleges búcsú, még találkozni fognak.
Ez a szeánsz olyan reményt adott, amit egy éve és három hete nem éreztem.
- Igen. - Most mosolyogtam őszintén először.
- Helyes. - A szívemből.
Tylertől sok reményt és szeretetet kaptam,
és pont erre volt szükségem.
Köszönöm.
Köszönöm, Tyler! Köszönöm.
Köszönöm.
Elég intenzív volt.
Az a szeretet. Ott volt lélekben,
és az az igazság,
nagyon hálás azért, hogy maga is kitart.
- Igen. - És tudja, mit?
Ez maga nélkül nem történt volna meg.
Hálás vagyok, mert olyat kapott, amit én nem tudtam megadni.
És a rendőrség sem, vagy bármilyen szervezet.
Senki a világon. Nem számít, mi történt.
- Nem képes rá senki. - Örülök. Köszönök mindent.
A múlt éjjel nagy részét
távolbalátással töltöttem.
Belenéztem a sötét szobában a tükörbe, és meditáltam.
Így készültem a mai napra, és láttam pár érdekességet.
Láttam valakit, aki se nem fiatal, se nem öreg,
inkább olyan középkorú lehet,
és a halál időpontja miatt egy tragikus eseményt láttam.
Láttam egy férfit, akinek bajusza és szakálla van.
Elég ijesztő volt. Ez a baj a tükörbe bámulással,
hogy nagyon megrázó tud lenni,
mert tényleg látsz benne valamit, és ezt nem szeretem.
Hű, most jön pár dolog. Kulcsok csörögnek.
Jól van. Mit jelent ez?
Nem tudom, de ezt hallom. Slusszkulcs. Nem tudom.
- Örülünk, hogy itt van. - Én is.
Azta! Barackos pite!
- Georgiában ez a szokás. - Igen.
Barackos jeges tea és barackos pite.
Nézzék, mekkora hangya!
Látják? Mint egy természetfilm.
Ő is kér a teából.
- Jól van. Tehát, maga Kylie. - Igen.
- És ön? - Kathy.
- Hoztak valami tárgyat? - Igen, hoztam.
- Jó, akkor ezt megfogom. - Rendben.
Elkezdek rajzolni, és meglátjuk,
hogy mi az, ami átjön.
Jól van, rendben.
Jól van, gyere csak! Látlak.
Van valaki, akiről azt hittem, itt lesz, de nincs.
Számítottak rá, hogy más is itt lesz?
- A szeánszon… Igen. - És az illető
nem tudott eljönni. Egy hölgyről van szó?
- Igen. - Őt ki kell emelnem.
Rendben.
Oké, ez most furcsa lehet, de a halálának az idejét említi.
Ez fontos. Ismernek valamilyen Williamet a családban?
- Én igen. - Ön ismer. Elhunyt?
- Igen. - Jól van, akkor anya és fia lehet.
„William.”
Valamiféle szurkolói rivalizálást látok.
- Úristen! - A családon belül.
Van, hogy mindenki egy csapatnak szurkol,
de mégis van egy ember, aki kilóg a sorból,
és ez vicces helyzet.
Mert William… Ők a Floridai Egyetemre jártak.
- A nővérem és én az Állami Egyetemre. - Értem.
- Lázadók voltunk. - Itt, délen ez nagy dolog.
Imádom! Klassz!
- Itt van a Williames dolog. - Igen.
Itt van ő is. Mi volt a keresztneve?
- Dennis. - Jó, ide írom, hogy „Dennis”.
Ide pedig „William”. Hogy külön tudjam választani.
Dennis. Lássuk!
Jól van. Dennis.
Rendben.
Ilyen néha előfordul. A halála utáni időt említi,
egyfajta tudatosságot… Előfordul, hogy eldöntik,
hogy nyitott vagy zárt koporsót akarnak.
Nem szeretné, ha úgy emlékeznének rá az emberek.
- Egy zárt dolgot mutat nekem. - Rendben.
Nem érzem, hogy túl fiatalon halt meg, de nem is volt idős.
- Rendben. - Még volt ideje.
Hány évesen hunyt el Dennis?
- 40 valahány. - Igen, akörül.
Fura, de egy slusszkulcsot látok.
- Megvan a slusszkulcsa? - Nem hiszem.
- Tudják, mi lett a sorsa? - Nem.
Nem tudom, miért látom a slusszkulcsát.
Már idefelé is hallottam, hogy csörög.
- Majd visszatérünk, de leírom. - Jó.
„Slusszkulcs.” Jól van.
Van valaki, akiben túl sok folyadék halmozódott fel,
vagy nem volt képes, kiüríteni ezt a sok folyadékot.
- Rendben. - Ez is fontos.
Bármi is ez, de megtelt.
Úgy érzem, tele vagyok, és nem… Itt érzem magamban.
Ide teszem a kezem a hasamra, és így ülök.
- Szerinted ez Dennis? - Szerintem igen.
Igen.
Ez nevetséges lesz, de van egy vicces sztori.
És valószínűleg nem lesz semmi értelme.
Van egy sztori arról, hogy valaki kiugrik egy épületből,
leugrik a tetőről a földre.
Fura érzés, mert azt akarja, hogy viccet csináljak belőle.
Mit jelent ez?
A fia felmászott a nagyszülei házának tetejére,
és onnan ugrált.
A tetőn üldögéltünk együtt. Amikor nagyapa rajtakapott,
- leugrottunk és elfutottunk. - Értem. Ez vicces.
Felmenni és leugrani,
de vicces értelemben. Nem halt így meg senki.
Ez inkább vicces sztori.
- „Futás!” - Ez egy közös emlék.
A nagypapa meglátott minket,
hogy ott vagyunk a tetőn. Gyorsan el kellett tűnni.
Értem. Ez jó.
- Viccelődik vele. - Ez őrület.
Olyan dolgokat említenek,
amiről tudják, hogy vicces, és oldják a hangulatot.
Szeretik az ilyesmit.
Jól csinálja.
Akkor jó! Szóval…
- Elképesztő! - Igen.
Azonban…
elég válogatós. Szeretném, ha elmondaná, hogy halt meg.
De egy kicsit visszás a dolog.
Mert azt mutatja… Rendben.
Érzem, hogy nem érzi jól magát,
de nem akar róla beszélni.
- Igen. - Van egy olyan érzésem…
Egy olyan hangot hallok,
ami lövésre hasonlít. Ez stimmel?
Azt hiszem, ezt ki kell emelnem.
Érdekes. Említi magát és a fiát is.
Furcsa. Jól van. Lássuk!
Olyan, mintha Dennis körül valaki vagy véletlenül lelőtte magát…
Tudom, furán hangzik, de mintha elsülne egy fegyver.
És úgy érzem, ezt valami furcsa érzés lengi körül.
Nem úgy, mint… Van itt valami fura.
- Igen. - Ennek van értelme?
- Igen. - Nagyon.
- Sajnálom, mert… - Nem, ezért van itt.
Felszakítja a sebeket. Mert igaz, amit mond Dennisről.
- Igen, rendben. - És a fiáról.
Igen, határozottan érzem, hogy ez nehéz ügy.
A fiára koncentráljunk!
- Hogy hívták a fiát? - DJ.
- DJ. Értem. - Igen.
- Ő ugrott le a tetőről. - Értem.
- Van egy másik tárgyam. - Tökéletes.
- Ez DJ-é volt? - Igen.
Klassz! Jól van. Lássuk, mi történik!
A KUTYAFAJTÁK ENCIKLOPÉDIÁJA
Ez nehéz ügy. Nagyon szomorú.
Egész jól látom.
Amikor nem szívesen beszélnek a halálukról,
az általában azt jelenti,
- hogy nem büszkék a dologra. - Igen.
Nem hiszem, hogy odaát is szégyelli magát,
de ha újra kezdhetné,
akkor másképp csinálná. Úgy érzi,
hogy butaság volt, és nem így kellett volna történnie.
Nem érzem úgy, hogy igazából véget akart vetni az életének.
- Mintha orosz rulett lett volna. - Köszönöm.
Vagy figyelmetlen volt, vagy olyat tett, amit nem kellett volna.
És aztán történt valami.
Nem tervezte, hogy meghal,
de olyan helyzetbe hozta magát, ami a halálához vezetett.
Mindenképpen egyfajta hanyagságot érzek.
- Nem szándékosságot. - Igen.
Igen, ez érthető.
De az is igaz, hogy depresszióval küzdött a fia.
DJ-vel kapcsolatban sok dolog van.
Csak tudni szeretném, hogy ki volt ő, és mi történt.
Igen. DJ az unokatesóm volt.
Gyerekként nagyon közel álltunk egymáshoz.
Egykorúak voltunk.
Azután lett öngyilkos, hogy lediplomáztam.
- Értem. - De, igen.
Ő az, aki tragikusan és hirtelen távozott.
Úgy volt, ahogy mondta.
Szerintem nem szándékos volt.
Csak rossz lelkiállapotba került.
És a kezébe került valami, ami eldöntötte a sorsát.
És ez nagy tragédia a családunk számára.
Igen, értem.
Sajnos, az édesapja előtte halt meg.
És öngyilkos lett. Mindketten lelőtték magukat.
- Értem. - És az anyuka talált rájuk.
- Igen. Hű! - Szóval…
Két külön eset, évekkel később.
- Igen. - De az anya…
Ő nagyon erős személyiség.
Ő az, akit szerettük volna,
ha eljön erre a szeánszra.
- Örülök, hogy a fiúk átjöttek. - Én is.
Így elmondhatjuk neki, amit hallottunk.
Békére lelhet.
Igen, jó lett volna, ha ő is itt van ma.
De igazából, így is jó.
- Elmondhatják neki. - Így van.
Hogy a fiúk nem akarják,
hogy azt a képet őrizze róluk élete végéig.
- Igen. - Bizony.
Különösen Dennis esetében éreztem úgy,
hogy fizikailag rosszul volt
a halálát megelőző időszakban.
Úgyhogy, ha akkor nem halt volna meg,
előbb-utóbb úgyis vége lett volna.
- Igen. - Csak másképp.
Azt hiszem, ez nála benne volt a pakliban.
Dennis a férjem fivére volt.
Boncolást végeztek rajta,
és ha nem lett volna öngyilkos, a mája vitte volna el.
- Értem. Igen. - Igen.
Szerintem ennek tudatában volt,
mert azt az érzést közvetíti,
hogy ő tudta, de nem akarta, hogy más is tudja.
- Igen, van értelme. - Nehéz helyzet.
- Nem akart szenvedni. Ez nehéz. - Igen, bizony.
A szeánsz előtt megkértek, hogy írjunk le dolgokat,
üzeneteket, amiket hallani akartunk.
- Eddig senki nem látta. - Nem.
Én leírtam, hogy „tető”.
FOLYÓ - TETŐ - KEDVENC KUZIN
és aztán, hogy „folyó”, ami Florida.
Ez is lényegében telitalálat volt.
Ez volt az a dolog,
amiről nem beszéltem a műsornak,
nem beszéltem anyukámnak, sem senkinek.
„Beszéljünk a tetőről!”
Örülök, hogy kaptunk róluk pár információt,
mert már nincsenek velünk. Korán elmentek.
Szia, Kylie!
Szia, Laurie néni! Akit egyfolytában emlegetett,
egy harmadik személy, aki ma nem volt itt.
És mi egyből rád gondoltunk.
Ez hihetetlen!
Csörgő kulcscsomóról is beszélt.
Három kulcscsomóm is van Dennis és DJ után.
Te jó ég!
El sem tudom mondani, hányszor elvesztették a kulcsaikat.
- Igen, ez vicces. - Te jó ég!
- És megvannak a kulcsaik. - Hű!
Dennis bácsi csinált olyasmit, hogy rosszul volt,
és rátette a kezét a hasára?
Rátette a kezét a hasára, a bordája alatt,
és azt hajtogatta, hogy sok a sava, és hogy fáj.
- Igen. - Ez őrület!
Elképesztő volt.
Hűha! Ez fantasztikus!
Örülök, hogy jó napod volt.
Igen, nagyon jó.
Minden napot ki kell élvezni.
- Az élet túl rövid. - Igen.
Hétfő és kedd szabad vagy.
Talán sétálhatnál egyet az utcán.
- Ott sosincs senki. - Nem akarok kimenni.
Nem fognak zavarni. Ne maradj ágyban!
- Nem egészséges. - Fogadjunk?
- Nem, de komolyan… - Felkelek és kimegyek pisilni.
Oda fogsz nőni ahhoz az ágyhoz.
- Tudod, mit? - Szó szerint.
Összeolvadsz az ágyneműddel. Felfekvésed lesz.
Jó, nem kell túldramatizálni!
Nem fekhetsz folyton. Nem egészséges. Kimerült vagy,
és a munkád sok fizikai és mentális erőt kíván.
A mosdóig elsétálok.
Igen, erre mondják, hogy „RND”. Az tudod, mi?
Rohadt nagy dolog.
- Tudod, mit, kiscsaj? - Igen?
- Nagyon szeretlek, Tyler. - Én is téged.
- Gyönyörű férfi nyírta ott a füvet. - Visszaforduljak?
SANTA CLARITA-VÖLGY KALIFORNIA
Igazán profi módon viszem ezt fel a vászonra.
A szeánszok után vannak módszereim arra,
hogy megszabaduljak az energiától és a tehertől. Lezuhanyzom.
A fizikai megtisztulás segít.
Meditálok. Festek. Többet vagyok egyedül,
hogy megszabaduljak mindentől.
Nem is tudom. Szerintem ezt át fogom festeni.
Mint egy begyulladt segg.
Ez a végeredmény. A tűzgyűrű.
Ez lesz a címe: „Tűzgyűrű.”
Nem néz ki jól, de lássuk!
Igen, ez jó lesz.
LOS ANGELES KALIFORNIA
- Jó jel, hogy sok minden jön át. - Klassz!
Igen.
- Igen, baseballt látok… - Tényleg?
És még…
díjakat, de ezeket az illető akkor kapta, amikor még élt,
de már nem él, viszont a díjak itt vannak.
A LOS ANGELES-I MEMORIAL COLISEUM OLIMPIAI STADION
Hűha!
Most először jársz itt?
Igen. Érdekes, mert sporttal kapcsolatos dolgot láttam.
- Nahát! - Ez elképesztő!
Ez egy különleges hely. Fontos szerepe volt az 1984-es olimpiai játékok során.
- Értem. - Te mikor is születtél?
1996-ban. Szóval, még jóval előttem volt.
Valahol odakint lebegtem.
- De gyönyörű hely. - Igen.
Remélem, hogy kapcsolatba léphetek egy számomra fontos személlyel.
Az elmúlt pár év nem volt könnyű.
Nagyon egyedül éreztem magam.
Vele mindig mindent megbeszélhettem,
és ez nagyon hiányzik.
Vajon büszke arra, amit elértem?
Ma reggel úgy ébredtem, hogy erre nem számítottam,
úgyhogy most nagyon izgulok.
Először is: mi a keresztneved?
- Jeanie. - Jeanie. Rendben.
- Van nálad valami tárgy? - Igen.
Klassz!
Csodás.
Jó, akkor elmondom, mit éreztem, míg idefelé jöttem.
Egy nagyon férfias energiát.
Egy férfit,
aki nagyon szeretne átjönni, hogy beszéljen veled.
„Itt vagyok. Én vagyok az. Beszélni fogsz ma vele.”
Éreztem egy nagyon erős…
Mint amikor valaki belép egy szobába,
és egyből mindenki rá figyel.
Ő is ilyen fickó lehet.
Az is érdekes, hogy nem tudtam, hol lesz a találkozó,
de trófeákat, kitüntetéseket láttam.
Én ebből arra következtetek,
hogy sok mindent elért.
A teljesítményéért talán emléktáblát is kapott,
trófeákat, érmeket, ilyesmiket.
Illik rá ez a leírás?
- Igen. - Jó, rendben.
Arról beszél, hogy a nevét ráírták valamire, de ez nem egy…
Ültem már olyan padon, amire rá volt írva valaki neve.
De ez nem ilyesmi.
Ez túl nyilvánvaló, és nem hagyhatjuk figyelmen kívül.
- Én így látom. Van értelme? - Igen.
- Remek. - Le akar nyűgözni.
Olyasmit mutat neked, amit megértesz, és kapcsolódsz hozzá.
Igen, úgy látom, ez nagyon fontos neki.
Van egy furcsaság, amit megemlítek.
Rendben.
Ha valakinek elég pénze van,
akkor felújít dolgokat, vásárol dolgokat, amiket betesz a gyűjteményébe.
Olyasmit mutat nekem, hogy ha van egy tárgy, ami működik,
akkor nem kell újat vennem. Ragaszkodik a dolgaihoz.
- Ez is stimmel? - Nagyon.
Ez még nem jelenti azt, hogy nem volt pénze.
Megtehette volna, hogy újat vesz,
de nekem ezt sugallja:
„Ha működik, ne vegyél újat!”
Ez egy ilyen vicces szeszély. Ez is stimmel?
Fogalmad sincs, hányszor beszélt nekem erről,
mert volt egy régi kanapéja az irodájában.
Én pedig arra gondoltam, hogy meglepem.
Amikor belépett az irodába, megkérdezte: „Hol a kanapém?”
Én meg: „Nézd csak, vettem egy újat!”
Erre ő: „Mit szólnál, ha elmennék hozzád,
és elvenném a kedvenc papucsodat, és vennék helyette egy újat?
Mert nekem ez ilyen érzés. Nekem az tetszett.”
- Ha még jó, nem kell kidobni. - Igen.
Igen, ez az érzés jött át.
Vicces és aranyos dolog.
Ebből is látszik, hogy nem volt anyagias.
Inkább gyakorlatias. Ez nagyon érdekes.
És még… Jól van, értem. Igen.
Rendben.
Próbálok konkrétumokat gyűjteni.
Még részletesebben.
Ahogy átjön, úgy érzi, hogy te úgy ismerted őt,
ahogy senki más nem ismerte.
Egy diót mutatott, amit te feltörtél.
A mélyére láttál.
Ez vicces. Amikor átjön,
azt az érzést közvetíti, hogy sok ember kötődött hozzá,
de igazából csak te ismerted, hogy milyen a szíve mélyén.
Úgy érezte, hogy előtted megnyílhat,
és látom rajta, hogy ezért hálás.
Te voltál a mindene,
mert látom, hogy azt mondja: „Ő a kedvencem.”
Ez nagyon aranyos. Tetszik.
Megemlíti élete utolsó hat hónapját.
- Rendben. - Nem állt szándékában…
frusztrációt kelteni.
Próbálom jól kifejezni magam.
Olyasmit üzen, hogy nem varrta el az elvarratlan szálakat,
és sajnálja.
Azt mondja:
„Ez az egyetlen dolog, amit máshogy csinálnék.”
Úgy látom, nagyon fontos neki,
hogy ez a dolog ne feketítse be az emlékét.
Szóval, ki ő neked?
Az apám, dr. Jerry Buss.
A Los Angeles Lakers tulajdonosa volt.
Ezért ülünk itt ebben a stadionban.
Az itteni egyetemre járt,
és szerény anyagi körülmények között nőtt fel,
és az álma vált valóra azzal,
hogy ösztöndíjat kapott,
és imádta a sportot.
Persze, mi voltunk a gyerekei,
- de a Lakers volt az ő kicsikéje. - Értem.
Már nyolc éve nincs közöttünk,
és nem igazán beszélgettünk a halálról.
Imádta az életét.
Mindent, amivel foglalkozott.
Nagyon nehéz volt a búcsú.
Említettem a nevét valahol felírva, ami nagyon látványos.
Mi az?
Nagyon szeretett volna egy csillagot a hollywoodi Hírességek sétányán.
Hű!
Apa egyik legbüszkébb pillanata volt.
Boldog volt, hogy bekerült Hollywoodba.
Ez szuper! Nagyon klassz!
Most témát váltunk,
ami jó jel. Vagyis többet megtudunk.
Próbálok rájönni, hogy mi ez.
Jól van.
Ez furcsa. Egy testvér elvesztését említi.
És ez valamilyen szempontból igen jelentős.
Nem egészen értem.
- Mert csak ennyit látok. - Igen.
Elveszítetted a testvéredet?
- Így döntöttek, de nem halt meg. - Értem.
- Látok egy eltávolodást. - Igen.
Egy lánytestvérről van szó?
- Igen. - Rendben.
Csak szeretném, ha tudná, hogy bárcsak hamarabb elmondta volna,
és hogy minden aggálya, amit ez irányban érzett…
- Igen. - Szóval… én megértem.
És egyáltalán nem zavar.
Szeretném, ha efelől nyugodt lenne.
Amikor a szüleim összeházasodtak, született egy gyerekük.
- Akit örökbe adtak. - Igen.
És ezt nekünk sosem mondták el.
És miután apa meghalt, anyukám elmondta nekem.
Aztán úgy másfél éve
megtaláltuk a nővéremet, akiről előtte nem is tudtam.
Szerintem ez egy fontos dolog volt apukámnak,
csak nem tudta, hogyan mondja el.
Igen, és most megveregeti a válladat.
- Jól kezelted a helyzetet. - Köszönöm.
Nincs mit. Van más kérdésed vele kapcsolatban?
Igen, hogy elégedett-e a munkámmal, amit végzek,
és szeretném tudni, hogy büszke-e rám,
és van-e bármi, amit szeretne nekem elmondani.
Úgy érzi, hogy te viszed tovább az örökségét,
és köszönetet mond érte.
Te vagy az éllovasa.
Sok szempontból úgy érzi, hogy átvetted az irányítást,
amikor másnak kellett volna.
Ő rám bízta az irányítást.
Ahogy elindította a vállalkozást,
nem volt túl sikeres.
De nekem azt mondta, hogy megvan hozzá a jogom,
hogy változtassak.
Örülök, hogy úgy érzi, megállom a helyem,
mert ez volt az eddigi legnehezebb dolog,
hogy pár évvel ezelőtt változásokat eszközöltem,
azért, hogy olyan sikereket érjek el, amire ő is vágyott.
Amit elképzelt. Ez érthető. Klassz!
Én is fogok rá gondolni az életem során.
Mert rám is nagy hatással volt a mai nap,
és hálás vagyok, hogy beszélhettem veled.
Remélem, még találkozunk.
Örülnék, ha eljönnél egy meccsre.
- Tényleg? - Nagyon hálás lennék.
- Nagyon népszerű lennél. - Örülnék neki.
- Mindenki beszélni akarna veled. - Jó, majd megbeszéljük.
Nincs valaki a családodban, aki nagy kosárrajongó?
Kosár? Kire gondolsz?
- Anyukádra. - Anyukám? Ja, tényleg.
- Anyukám imádja a kosárlabdát. - Tényleg?
Szeretnék vele találkozni, és hozd el őt is egy meccsre!
Jól éreznétek magatokat.
Nagyon örülnénk neki.
Mint mindenki más, én is ellátogattam a honlapra,
és feliratkoztam a várólistára,
és reménykedtem, hogy egy nap rám kerül a sor,
és beszélgethetek Tylerrel.
Képes kapcsolatot teremteni.
Tyler különleges ember.
Úgy látom, izgalmas napod volt.
Igen, nagyon durva volt.
A Lakers alapítójának a lányával beszéltem.
- Mi? - Igen, Jeanie a neve.
- Jeanie Buss-szal találkoztál? - Igen.
Te jó ég!
Egyfajta megkönnyebbülést, boldogságot, kapcsolódást érzek,
és egy kellemes…
Úgy érzem, kaptam egy ölelést.
Egy ölelést.
Nagyon klassz.
- Jó, én kész vagyok. - Menjünk!
Jó lesz látni Feliciát és Petert.
- Remélem, lesz néhány válaszuk. - Igen.
- Vagy adnak valami perspektívát. - Igen.
Hanfordba megyek, hogy többet megtudjak
az édesanyám családjában történtekről.
Örülök, hogy nélküle jövök,
mert ez nagyon érzékeny téma.
Nem akartam, hogy anya is itt legyen, mert szeretném megóvni,
és nem akartam, hogy felszakadjanak a sebek.
Szeretném, ha Felicia és Peter megnyílna,
és ne kelljen aggódniuk amiatt, hogy anyát megbántják.
TYLER NEM TALÁLKOZOTT PETER BÁCSIVAL ÉS FELICIA NÉNIVEL
MIÓTA KIDERÜLT, HOGY NEM VÉRROKONOK.
Már jó ideje nem láttam őket, mert nem szoktam Hanfordba utazni.
Nincsenek kellemes emlékeim róla.
Amikor ott laktam, sok fájdalom ért,
úgy éreztem, hogy nincs kiút, csapdában vagyok,
és valaki más szerettem volna lenni.
HANFORD, KALIFORNIA ÁLLAM TYLER SZÜLŐVÁROSA
Hanford ezen részét még nem láttam.
Vagyis biztos láttam, de már rég volt.
Ez úgy néz ki, mint Georgia.
Igen.
Nagyon konzervatívak.
Stella itt ölte meg az áldozatait,
és számos rossz dolgot tett.
Érzem a gonosz jelenlétét.
Van, amiről nem is tudunk: valami nagyon sötét dolog.
STELLÁT NEMRÉG ENGEDTÉK SZABADON.
MIUTÁN LETÖLTÖTTE A 32 ÉVES BÖRTÖNBÜNTETÉSÉT
KÉT EMBER MEGGYILKOLÁSÁÉRT.
Majd máskor bemutatlak.
Ez túl kényes helyzet.
- Jó, nem baj. - Nem ez a megfelelő alkalom.
Majd elmondom, mi volt.
Rendben. Jól vagyok.
- Ez lesz az? - Igen, ez.
- Jó, majd jövök. - Rendben.
Jól van.
- Helló! - Siess, Tyler!
- Jövök, hoztam brownie-t. - Te jó ég!
- Hogy vagy? De jól nézel ki! - Istenem, de szép vagy!
Remekül nézel ki!
De aranyos vagy! És a grillmester hogy van?
- Szia! Szereted a bordát? - Hát, a répát igen.
De hoztam brownie-t, hogy kiengeszteljelek.
Épp anyukádról beszéltünk…
- De ezt én sütöttem. - Tényleg?
Úgyhogy vigyázzatok, mert béna vagyok.
- Emlékszel, mikor találkoztunk utoljára? - Talán hét éve.
- Jó rég volt. - Bizony.
- Jó régen. - Ideadod a krumplisalátát?
Persze, tessék!
És te hogy vagy?
Jól. Sok a munkám, ami lefoglal.
Mint tudjátok, sok minden történt az elmúlt években.
- Anyukám. - Igen.
Az egész egy DNS-teszttel kezdődött.
- Meglepett minket. - Igen, nagyon.
Mindenki sokkot kapott.
Örülök, hogy ti még az életem része vagytok.
Ezt anyukádnak is elmondtam. Engem nem érdekel.
Ő mindig a testvérem marad.
- Te pedig az unokaöcsém. - Pontosan.
Az érzelmek nem múlnak el, mert azt mondják,
nem vagyunk testvérek. Érted?
Én is pont ezt mondtam idefelé jövet.
Kizárt dolog, hogy Theresára ne családtagként gondoljunk.
- Igen, értem. - Kizárt dolog.
Anyánk lelépett egy évre, majd visszajött.
Aztán ismét elment egy évre, és visszajött.
És amikor visszajött, Theresa nála volt.
- Értem. - Én is a karomban ringattam.
Olyan aranyos volt.
Mint egy kis angyalka.
- Túlélők vagytok. - Igen.
- Bizony. - Igen.
- Megjártuk a poklot. - Ezért vagyok itt.
Ezért szerettem volna találkozni veletek, mert ti erősek vagytok,
sok mindent kibírtok.
Csoda, hogy nem lettem drogos.
- Ez dicséretes. - Vagy csöves.
- Vagy börtöntöltelék. - Ez példamutató.
Mert az én életem… Terrorban éltem.
- Igen. - Éveken át.
És amin Peter keresztülment, és a többiek.
Tudod, ez az egy, amit nem tudok anyámnak megbocsátani.
- Érthető. - Amit Pete-tel tett.
- Elhiszem. - Az nem érdekel, amit velem tett.
De amit vele, azt sosem bocsátom meg.
- Értem. - Borzalom volt.
- Igen. - Mondtam Pete-nek.
- „Jobb, ha vigyázol!” - Ez igaz, figyelmeztetett.
Annyi haragot, viszályt és káoszt teremtett.
- És jogotok is van így érezni. - Igen.
Sosem volt alkalmam beszélni vele, de…
annyira bosszant.
Nemcsak amiatt, amit anyával tett, hanem amit veletek is.
És én úgy látom, mindenkivel rossz kapcsolata volt.
Igen, kegyetlen nő volt.
- Szükségtelenül. - Ádáz és gonosz.
Semmi oka nem volt rá.
És mindig arra gondoltam, ha jó leszek…
- Igen. - …akkor most nem fog megverni.
- De nem emiatt volt. - Nem.
- Féltem hazamenni az iskolából. - Tudom.
Borzalmas volt abban a házban felnőni.
Igen.
- Gyűlöltem őt. - Igen.
- Tizenhárom éves koromtól gyűlöltem. - Igen.
- Rémálom volt minden. - Igen.
Theresa megérti, min mentem keresztül, mert őt sem kímélte.
Ahogy engem sem.
Nagyon nehéz volt ezt most először végighallgatni.
Sosem tudtam, hogy igazából mit éltek át.
Anya sokszor felriad az éjszaka közepén.
Poszttraumás stressztől szenved,
és már átutaztam vele az országot,
és szoktam hallani a másik szobában,
hogy álmában azt mondogatja: „Félek.”
Elmondhatatlanul sajnálom anyukámat,
mert sok olyan dolog van még, amiről nem tudunk.
A feliratot fordította: Latkóczi Barbara