EN NETFLIX-SERIE
SANTA CLARITA VALLEY KALIFORNIEN
Låter lite pasta gott?
-Ja, du känner mig. -Okej.
-Bra. -När vill jag ha nåt annat?
Jag vet, du är så trist. Vill du ha riven cheddar på den?
-Det var det sista jag skrev här. -Lägg av.
-Är du synsk? -Det skrev du inte.
Se, "cheddar".
-Hur knäppt är inte det? -Cheddar. En gåta.
Du är så lustig.
Vet du att jag skulle gå på Stellas födelsedagsfest?
Jag blev bjuden, men jag skulle aldrig gå.
-Blev du bjuden? I år? -Ja, hon fyllde 94 eller 95 eller nåt.
De var bara artiga och bjöd mig.
-Så det hände inte. -Ja, fattas bara.
Det är bara så mycket med henne, och jag vill inte ha med henne att göra.
I hela mitt liv, tills för två år sen, trodde jag att Stella var min mamma.
Den här mördaren, och det här låter hemskt,
men hon är inte bara dålig för att hon mördade.
Hon gjorde andra saker.
Vet du, Tyler, jag har fortfarande inte frågat Stella om hur hon fick mig.
Hon har bara berättat lögn på lögn.
Jag har jämt trott att hon var min mamma. Jag vet inte hur hon lyckades med det.
Eller hur hon fick mig från min biologiska mamma.
Vilken lögn drog hon för att min mamma skulle lämna bort mig?
Min mamma skulle aldrig ha gett mig till nån så ond och hemsk som hon.
Som barn fick jag höra att mormor hade suttit i fängelse.
Det var ingen hemlighet eftersom det var 30 år.
Större delen av min barndom satt hon inne.
Folk i fängelset skrev till mig:
"Bibeln säger att man ska hedra sin mor och far.
Det är fel av dig att inte hälsa på eller prata med henne."
Hon är ingen man håller kontakten med eller tror på.
Ja, nu firar vi jul ihop.
-Ja, tja… -Det är galet.
Hon använde Bibeln till sin fördel
genom att kunna citera den och påtvinga sina barn det tänkandet.
Och för att manipulera folk på alla vis.
-Hon gick alltid med i kyrkor. -Ja.
Där hittade hon sårbara personer. Hon kunde bearbeta dem.
"Vi behöver pengar och annat." De hjälpte. Hon hade mig med sig.
-Ja. -För jag var liten.
Hon tog mig med sig. Hon visste vad hon gjorde.
Stella är en mördare, svindlare och lögnare.
Jag kan inte… Jag vet inte var det slutar.
Det bara fortsätter. Hon är allt dåligt en människa kan vara.
Och det här är det knäppaste.
Hon är 94 år och fortfarande i livet.
Vet du, Tyler.
-Jag får kanske aldrig veta vad som hände. -Ja.
Det är inte en kvinna som gjort ett par misstag.
Vi pratar om Stella
som har ägnat ett helt liv åt att förstöra människors liv.
Mamma blev inte bara ett offer, hon blev en överlevare.
Men mest av allt förtjänar hon svar på vad som hände.
Varför hennes mamma inte kunde behålla henne.
Och varför nån annan tog henne och aldrig återlämnade henne.
Man tror att jag som medium kan fråga personer på andra sidan
om hur Stella fick henne, men det fungerar inte så.
På ett vis är jag som alla andra i min jakt på svar.
Jag vet inte var det slutar med henne. När hon dör, antar jag.
Sen blir jag kvar och får leva med det här resten av livet.
Hon kunde ha levt ett helt annat liv. En brottsling berövade henne det.
Jag vill att hon ska komma så nära hon kan en känsla av avslut.
Jag vill veta mer om vad som hände min mammas familj.
Jag vill fylla i detaljerna som saknas.
Jag tror att vi kan läka mycket ihop,
om vi är villiga att se saker för vad de är
utan skam och gå tillbaka till dem.
PALOS VERDES KALIFORNIEN
Det är en skakig resa.
-Herrejävlar! -För guds skull!
-Milde himmel. Såg du? -Herrejävlar!
-Vilket stup. -Oj.
Jag borde köra vid det här laget. Jag menar det.
Jag behöver inte lära dig köra,
för jag vet att när du får ditt körkort, så blir du en bra bilförare.
Känns det inte som att du kör ibland?
Men du kan inte navigera för du ser inte en halvmeter framför dig.
Jag ska nog läsa flera personer i dag.
-Flera olika grupper kommer genom. -Gör det?
Det kommer genom en mormor
som verkar ha levt ett fullödigt liv.
Och som bestämde när hon skulle dö.
Hon dog när hon var redo för det.
Intressant.
Vi får se om det kommer upp i dag.
Jag har en överraskning åt er.
Jag har en elev som jag undervisade för länge sen,
och som har haft stor påverkan på mitt liv, och vice versa.
Det är jättecoolt. Jag vill att ni träffar honom.
-Kommer han ända hit? -Ja.
Mina vänner tror att vi ska spela in ett tv-program
om hur det är att vara lärare.
Jag har inte berättat nånting för nån.
-Hade du honom i San Diego? -Nej, i Hanford. Vi bodde där.
Hanford. Det var länge sen.
Då så.
-Det här är flott. -Ja.
Det är väldigt…
-Flott? -Nej, jag känner välbärgat.
-Okej. -Okej.
-Lycka till med läsningen. -Tack.
Vill nån ha nåt att dricka? Iste eller…
-Toppen. -Tack.
-Corey är trevlig. -Det här är underbart.
-En chans att mumsa i sig. -Eller hur?
Hallå!
-Herregud. Är du eleven? -Hej, hur är det?
Hon berättade precis om en av sina elever.
-Herregud. -Trish, din elev är här.
-Herregud! -Så lustigt!
Va?
-Herregud. -Hej.
-Känner du honom? -Nej.
Från The Hollywood Medium, Tyler Henry.
Jag visste ingenting!
Så underbart att träffa dig.
-Jag har velat träffa dig igen i ett år. -Jag vet!
-Nu händer det. -Det händer.
-Han överraskade mig. -Herregud.
-Ja! Kom. Vilken utsikt. -Så…
-Hej! -Hej!
-Hur är det? -Bra. Och ni?
-Vilken tripp. -Vi äter precis.
Ingen fara. Trevligt att träffas.
-Tack. -Se på dig, Core.
-Jag är en klumpig värdinna. -Den bästa värdinnan.
-Det här är så overkligt. Så lustigt. -Jag vet.
-Hej! Har alla det bra? -Ja!
-Bra. Jag är glad att vara här. -Överraskning!
Ni överraskade en synsk person. Bra jobbat.
Okej. Så.
Vi har inte träffats på ett tag, så jag tänkte bara…
De här är viktiga i mitt liv. Du är jätteviktig för mig.
Jag ville sammanföra er.
-Jag ville se om du kan överraska dem… -Ja, vi är alla överraskade.
-Om du gjorde en läsning på dem, vore det… -Absolut.
-Vi har pratat om detta… -Hon har bett…
-Vi är fans och har pratat om det länge. -Ja, och jag tänkte "en dag".
-Jag tänkte: "Nu gör vi det." -Absolut.
Och nu händer det. Jag ser fram emot det här.
Det här trodde jag aldrig.
-Jag vet. -Seriöst.
Har ni blivit lästa förut? Eller nåt liknande?
-Nej. -Okej, coolt.
-Har du blivit det? -Lite.
Jag fick kännedom om hans förmåga på en mattelektion.
Tyler sitter längst bak på en stol.
Han är tyst och jag tänker: "Okej, ta reda på hur han funkar.
Ni vet den där ungen: "Jag kommer på det."
Sen blev min svärmor väldigt sjuk. Hon låg på sjukhus.
Min dotter Kiki ringde och sa: "Du måste skicka hit Joshua och Della."
Så det jag gjorde jag på kvällen.
De körde dit och allihop var på sjukhuset.
Hon dog och Kiki ringde morgonen efter och sa: "Hon är borta."
Hon sa: "Det var galet. Hon såg inte alls bra ut.
Men så fort hon hade dött såg hon ut att kunna springa.
Hon såg helt annorlunda ut."
Jag tänkte: "Jag måste till jobbet." Jag går in i klassrummet
och försöker undervisa. Till sist ringer det ut.
Alla ungarna går, men Tyler sitter kvar vid sin bänk.
Han sitter där bara och säger: "Miss Camp, får jag prata med dig?"
Jag sa: "Visst. Vad vill du prata om?"
Han sa: "Jag vet inte hur du tar det här,
men jag har ett meddelande till dig." Jag bara…
Jag sa: "Ja?"
Han sa: "Lorraine ville att jag skulle hälsa
att det är okej att gråta."
Jag såg på honom och det bara brast. Jag började gråta.
Han sa: "Du ska veta det är okej att gråta
och att hon tackar dig för att du skickade ungarna till henne."
"För hon mår bättre, som om hon kunde springa."
Och jag såg på honom och…
Och det var bara…
Det var starkt.
Det var enormt. Jag behövde höra det den dagen.
Du sa: "Din aura var annorlunda."
Jag tänkte: "Vad händer? Vad är det här?"
Och skälet till att jag trodde honom var att ingen kallar henne "Lorraine".
-Ingen. Alla säger "Nan". -Ja.
-Eller "Della". -Ja.
Som tonåring var Tyler tystlåten och tillbakadragen.
Han frågade mig varje dag: "Hur mår du? Vad händer?"
När jag nu ser tillbaka förstår jag varför han var så tyst.
Han översköljdes av så mycket information hela tiden.
Han är en speciell individ i mitt liv som har förändrat mig till det bättre.
I dagens process kan vem som helst komma genom.
Vid läsningar kan både levande och döda personer ge sig tillkänna.
Jag får försöka navigera och lista ut vem som är borta och vem som lever.
Och vad budskapet är.
Ibland jobbar jag även med föremål.
Vissa har med sig föremål, andra inte. Har ni några i dag?
Jag visste inget och tog inte med nåt. Inte du heller.
Jag tog en sak när jag såg dig när jag hämtade dryckerna.
Har du den till hands nu?
-På fingret. Bokstavligen till hands. -Kan du lägga den här?
Vi skämtar.
Jag behåller den här till en början.
Jag ser vad den ger mig. Sen fortsätter jag till er.
-Hoppas jag. -Okej.
-Så får vi se vad som händer. -Ja.
Jag börjar söka kontakt.
Jag för genom personer, en i taget.
Okej.
Ja.
När vi pratar med dig vill jag prata om din mammas släkt.
Det är känslan jag får. Det tar sig genom på ett intressant vis.
De talar om en lång rad av pedagoger,
flera generationer av pedagoger i en eller annan form.
Men jag ser tre tydligt. Känner du till tre generationer?
-Ja. -Coolt.
Jag måste ta fram den här damen.
Din mammas sida kommer genom mer än din pappas.
Det är dit jag är på väg.
Hon kommer genom. Hon är påstridig.
Hon vill prata om din mamma, som jag känner lever.
-Behåll den tanken. -Ja.
Okej.
Jag måste ta upp hennes mamma. Är det här den du hoppades på?
-Jag kollar bara. -Overkligt.
-Underbart. -Hon visade nåt lustigt. En referens.
Hon levde ett fullödigt liv.
Jag känner inte av mycket trauma och inget förtida.
Ett skämt vill komma genom: "Håll ut tills jag fyller 100."
-Det var så nära. -"Jag ska bli 100."
-Hon klarade det inte, men det var nära. -Nästan. Ja.
Som det här visar sig,
lägger hon stor vikt vid ett antal saker.
-Hon visar mig Eiffeltornet. -Hon var från Paris! Overkligt!
Det finns en bild av henne antingen framför Eiffeltornet…
-Herregud, ja. -Hon lägger stor vikt vid det.
-Jag ser triangelformen. -Herregud.
-Då så. -Från Paris. Coolt.
-Hon är från Paris. -Så lustigt. Mycket coolt. Okej.
Hon tar upp saker som rör hennes flickor.
-Hade hon mer än en dotter? -Två flickor.
Jag får två platser. När vi pratar om döttrarna
tror jag att hon visar mig en här och en där.
-Ost- och västkusten. -Geografiskt åtskilda.
-Hon nämner även Florida. -Min moster bor där.
-Jag heter Tyler, moster Florida. Skumt! -Oj!
Och hon lyfter fram en känsla av att hon tajmade sin död.
Hon kämpade emot döden, och dog hon när hon var redo.
Om familjen sa "jag undrar om hon kämpade emot och tajmade det",
så var det absolut så.
Hon höll emot och väntade tills mina barn fick ta farväl.
Sen dog hon. Hon tajmade det väl.
-Hon trycker på det. -Jaså?
Ni ska veta: "Jag visste att det var på väg.
-Jag behövde kontrollera slutet." -Ja, det gjorde hon.
-Det är så häftigt. -Det är helt mitt i prick.
-Underbart. Du får tillbaka den här. -Tack.
Jag tar kontakt…
-Ni måste äta… -Säkert?
-Ja, njut. -Tack.
Jag byter spår.
Då tar vi det härifrån. Det här är intressant. Okej…
-Njut av vinden. -Jag vet.
Jag ser ut som Beyoncé med vinden i håret.
Då så…
Ja.
Ska vi prata om en yngre person som dött?
Det här känns mer traumatiskt för dig. Det här är nån som dog för tidigt.
Till och med före medelåldern. Vi pratar jätte-jättetidigt.
Den här personen visar mycket ångest.
De som gör det pratar ogärna om hur de dog,
helt enkelt på grund av hur traumatiskt det var.
Här läggs vikt vid upptäckt, att se någons kropp efter personens död.
Man inte vill att det ska vara traumatiskt för de inblandade.
-Ja. -Men det är en stor grej.
Det handlar mycket om när vi hittar nån efter deras död.
-Det här var definitivt för tidigt. -Ja.
Det här är lite jobbigt att känna av för det känns som…
Jag tror dig.
Det var en situation
där man inte fick ta farväl på det sätt man hade önskat.
När jag får det budskapet tyder det på att man kunde fått en sista kontakt,
men det blev inte så. Förstår du det?
-Ja, det måste vara min kompis Travis. -Ja.
En av våra bästa vänner försökte förgäves få tag i honom hela kvällen.
-Ja. -Men han vaknade inte.
Jag tror att han hade hjärtproblem. Och vår vän hittade honom i sängen.
-Just det. -Han kunde inte väcka honom. Det var…
Ja.
Jag har inte ord för det.
Han ber nästan om ursäkt för hur det hände. Det är vagt.
Men han trycker på en känsla av total fridfullhet.
-Han visar jättestor mental klarsynthet. -Underbart.
Jag tror att innan han dog,
var han kanske inte i ett tillstånd som var lika klarsynt.
-Respektfullt uttryckt. -Ja.
Nu visar han klarsynthet. Han visar: "Jag har det bra."
-Han är här. -Toppen!
Det är extra tragiskt på nåt vis,
för det känns som att han dog när saker var…
Det hade vänt uppåt.
-Han hade jobbat hårt för det. -Ja.
Ja, och han hjälpte många på sin resa.
Det var nog därför vi blev så chockade.
Han fick fram det bästa i alla.
Såna personer är speciella. Helt fantastiskt.
-Du fick dig en omgång. -Jag vet.
-Det går bra. -Vännen…
Men det känns bra.
Nu kan jag förmedla det här till hans familj. Han har tre döttrar.
De älskade honom så mycket. Alla älskade honom.
Travis hjälpte mig att ömsa skinn och växa in i personen jag ska vara.
Han var som en storebror när jag verkligen behövde en.
Då så.
När jag ritade och fokuserade kände jag att jag behövde prata med dig.
Jag måste prata om din mamma.
Okej? Och det är lite komplicerat.
Du ska veta att hon mår bra.
Men jag får en känsla av att hon efter döden har förstått
vad hon kunde ha gjort annorlunda.
Jag tror att vi gör vad vi kan i livet med det vi har att jobba med.
Men det fanns tillfällen
när hon inte kunde inse eller erkänna att hon hade fel.
När hon kunde ha gjort saker annorlunda.
Och, utifrån hur det här visar sig,
finns det en känsla av: "Jag förstår det nu, förlåt mig."
Du fick leva med en ursäkt du aldrig fick.
-Oj. -Det krävde mycket.
Hon vill framföra den ursäkten i dag, för hon förstod det inte i livet.
Inte fullt ut. Hon förstår det där hon är i dag.
I stunder när det kändes som att du verkligen behövde en mamma,
hade hon begränsad förmåga att vara det, att ge det fullt ut.
Hon ger mig en känsla av:
"Jag ser och förstår det nu, och jag är ledsen för det."
Hon kommer genom och visar mycket kärlek för dig.
Men mest av allt önskar hon
att hon inte hade hängt upp sig på småsaker.
Hon är stolt över hur du har varit med dina barn
utan att upprepa hennes misstag.
-Jippi. -Det är jättefint.
Med det sagt, känner hon att du är den bästa dotter
hon nånsin kunde ha fått.
Men hon har insett många saker efter sin bortgång.
Det tycker jag är en fin sak när folk kommer genom.
De ser vilka saker de kunde ha gjort annorlunda.
Och hon är uppriktigt ledsen för det.
-Tack. -Självklart.
-Milde himmel. -Nu fick du dig en omgång.
-Dela ut omgångar, skriva upp namn. -Det känns bra.
Bra. Såna här saker är som en ventil. Det är målet.
-Det handlar om det. -Avslut.
Vi hade en märklig relation.
Hon var väldigt våldsam, men bara mot mig.
Och jag förstod aldrig varför.
När hon dog grät jag, för jag tänkte: "Jag får aldrig nån ursäkt."
Därför är jag… Det är ganska chockerande.
Inte många personer kan ha vetat det här.
Det var nästan som Mommie Dearest.
Ja.
-Livet jag levde med henne. -Ja.
-Men jag är glad att hon mår bättre. -Ja.
Ursäkten innebär ett ansvarstagande. Det är det viktigaste.
Jag är chockad. Jag har hennes halsband i bilen, men jag tog inte in det,
för jag visste inte om jag ville att hon skulle komma genom.
-Ja. -Hon behövde det.
Det verkar som att det behövdes.
-Och det är okej. -Så ja.
-Du har alltid varit en välsignelse. -Detsamma.
Jag hade det så jobbigt på gymnasiet. Jag fick hoppa av.
Tack vare dig kunde jag ta mig från den miljön.
Men gymnasiet var oerhört dåligt för mig.
Om jag ska vara ärlig, nådde jag en punkt där jag övervägde självmord.
-Oj. -Jag fick inte det stöd jag behövde.
Och jag kände ett… När man är tonåring blir allt så stort.
Utan dig tror jag inte att jag hade suttit här i dag.
Nu är jag helt ärlig. Stödet och kärleken jag fick av dig…
Du var så mycket mer än en lärare för mig.
Min gymnasietid var oerhört svår.
Jag trakasserades och mobbades. Förutom synsk var jag gay.
Jag var även enda barnet, och gick min egen väg.
Folk reagerade olika på mig i skolan och det var en jobbig period i mitt liv.
Det slet på min mentala hälsa och mitt välmående.
Jag fasade för att gå dit.
Jag berättar för alla om dig och hur en lärare kan förändra ens hela liv,
för de kan rädda någons liv. Du insåg det inte ens.
Jag hoppas att du vet att utan dig, hade jag inte suttit här i dag.
Du räckte ut en hand när jag behövde det som mest. Tack.
Jisses. Jag går ut till bilen och gråter.
-Jag vet. -Tack. Det här är bra.
Det var trevligt att ses.
-Tack för i dag. -Okej.
Det har varit speciellt.
-Då så. -Tack.
-Tack. Hej då! -Ha det bra.
Hej då.
-Det var spännande. -Ja. Vem hade trott det?
-Han är så söt. -Helt galet.
Vilken gullig kille. Ja.
-Jag vill ringa mamma. -Jag vet.
-Jag dör. -Galet.
Jag har tänkt på alla samtal jag ska ringa.
-Travis familj blir… -Visst är det galet?
De blir överlyckliga. Tyler kunde inte ha vetat det.
-En stor kram. -Stor kram.
-Tack så mycket. -Det var så lite.
SANTA CLARITA VALLEY KALIFORNIEN
-Den behöver lite längre tid. -Jag vet.
Jag har stekt bacon längre än du funnits.
-Jamen, då så. -Kom igen. Kan du steka bacon?
Han kan koka ägg.
-Jag ångrar det. Jag borde ha lärt honom. -Glöm det.
Sånt jag gjorde i tron att jag var en bra mamma.
-I stället för att lära… -Blev jag medberoende.
Jag värmde hans byxor i torktumlaren när han gick på lågstadiet,
så att de var varma på morgonen.
Nähä.
Är Theresa en jordnära andeguide?
Det vet jag inte. Hon kan skriva det på sitt cv.
När jag överväldigas, måste jag jordas. Jag går till andra, som mamma.
Ibland gör hon mig tokig, men hon är toppen.
-Ni måste köra senast kl. 9.15. -Okej. Jag skyndar mig.
-Du är fin i håret. Har du fixerat det? -Jag har dina bra gener.
Ska jag blöta ditt hår?
-Eller gör du det? -Nej, det blir bra.
Vem jordar dig när hon gör dig tokig?
När mamma gör mig tokig, är det nog Clint. Clint jordar mig.
Snygg batik du har på gång där.
-Snyggt. Jag är svettig. -Helsvettig.
Det är jag jämt.
Mina kallingar har åkt så långt upp att de är på äventyr.
Vi snackar roadtrip.
Resan är inte… Den här toan är äcklig.
Det är de verkliga sakerna, inte sant?
Men sen gör han mig tokig. Och då tillbringar jag tid för mig själv.
Nej, jag har Nanci.
Talang.
Aj! Tack, Nanci.
Sen gör hon mig tokig och bajsar i trappan.
Då är jag tillbaka hos Clint. Det är en triangel.
-Platsen… -Ja.
Vi ska till Sunset Boulevard. Så…
Ja, det är dit vi kör.
-Jag har lite… -Vi kör nog…
Många leveranser, inte mycket som kommer in.
Du är här så ofta, så jag tänkte: "Va?"
-Känner du saker? -Vibbar du?
Hej!
Din beställning är här. Du får dessutom extra i dag.
-Toppen. Tack. -Det var så lite.
Jag har jobbat med Project Angel Food i fyra eller fem år.
-Hur är det? -Jag är så glad!
Okej, bara bra. Du får tre kassar i dag.
Mitt liv definieras av stunder då jag försöker hjälpa andra.
Oftast med läsningar, men kan jag göra annat, känns det bra.
Tack för att du kom och för att du jämt ställer upp.
Självklart.
Tyler!
-Hej, hur är det, Brad? -Bra.
Hej. Fint att se dig.
-Hur gick dagens leveranser? -Toppen.
-Jag är så tacksam för det här. -Toppen.
-Jag ville prata med dig. -Varför?
-Trevligt att träffas. -Detsamma.
Det här kommer plötsligt, jag vet.
-Din mamma. -Ja.
Kan vi prata om det här?
-Ja. -Är du öppen för det?
-Ja. -Okej.
När man ska läsa nån, hjälper det om den personen vet om det.
När en läsning är en överraskning kan den överväldiga.
Då kan personen sluta sig. Därför brukar jag inte göra så.
Jag läser inte oförberedda personer i mataffären.
Man vet inte hur de mår. Men jag kände att han behövde det.
Vi måste göra en läsning.
-Ingen fara. Det är inget stort. -Okej.
Det känns bra, men jag behövde ta upp din mamma.
Jag känner att jag måste prata om de små, och känslan av att vaka över dem.
Det här kom genom som ett erkännande. Jag såg en liten pojke.
Det är nåt som måste bli känt. Hon omfamnar pojken.
Hon fick inte vara med honom som hon hade önskat i livet.
Hon erkänner honom och visar mig hela tiden
symboler för omfamningar, kramar och kärlek.
Jag får en känsla av stolthet över hur du har navigerat familjeskapet,
skapat en egen familj och hittat ett slags familjekänsla.
Det är intressant, men jag kan inte nog understryka
hur stolt hon är över dig, men även över din partner.
-Så är du gift? -Ja.
Hon vill kalla honom också sin son.
Du måste få veta det i dag att hon omfamnar honom.
Din mamma förmedlar en familjekänsla. Hon ser din familj, den här lilla pojken.
Jag vet inte hur det är, men jag får en omfamnande känsla
och en känsla av att bli känd genom historierna du berättar för honom.
-Ja, det är så… -Du för vidare det arvet.
-Ja, tack för det här. -Ja.
-Min mamma… -Så klart.
När min make och jag genomgick processen för att adoptera vår son…
När jag började prata om det, sa hon: "Bradley, jag vill inte prata om det här.
Varför gör du det? Det är illa nog att du är gay."
-Okej? Att skaffa en son. -Ja.
-Sen dog hon plötsligt. -Ja.
Och så här många år senare… Min son är 13.
-Att hon erkänner… -Och omfamnar.
-Och omfamnar honom. Och… -Ja.
På sistone, den senaste veckan eller så, har Gabriel bett mig berätta historier.
Så jag har berättat en massa historier
om min energiska, kärleksfulla och extravaganta mamma."
Så jag uppskattar verkligen det här.
Kramen är från henne med.
Du ska veta att hon är stolt över dig och hur du har skött saker.
Jag tror att personer växer när de dör. Vi ser saker annorlunda.
-Hon är så stolt över din familj. -Tack. Jag är också stolt.
Bra. Det ska du vara.
Mamma accepterade aldrig helt att jag var gay. Hon gjorde sitt bästa.
Ja, hon menade väl.
-Hon försökte. -Ja.
En av de sista gångerna hon träffade min make
satte hon sig och pratade med honom och gjorde verkligen sitt bästa.
Hennes godkännande hade betytt så mycket för mig.
Bara att få höra att hon är här efter alla dessa år och ser oss,
att hon är stolt över familjen vi har skapat…
Precis. Det är det fina.
-Det betyder så mycket. -Det gläder mig.
Jag väntade mig ingen läsning i dag. Inte alls.
Tyler har en sån gåva,
och att kunna dela sin kärlek och godhet genom den här gåvan är läkande.
I dag känner jag mig läkt.
-Hej då. Tack. -Hej då.
SANTA CLARITA VALLEY KALIFORNIEN
-Vi behöver en skål. Tar du en? -Ja, två sekunder.
Är den här 20 gånger 20? Ja.
I såna här stunder inser jag att jag borde ha rakat nacken.
Den är så hårig. Är min hals hårig?
-Är det illa? -Inte så.
-Inte så illa? -Det kunde varit värre.
-En fjärdedels kopp vatten. -Fixar du det?
-Vad är en fjärdedel? -En fjärdedels…
Markeringen är nog bortsliten på den här. Där har du en fjärdedel.
Jag tog för mycket.
Prick en fjärdedel. Vänta, det är det inte.
-Jag tog en halv. -Ja, jag är glad att du inte…
-Matlagning är så svårt. -Vill du knäcka ägget?
Ja, visst. Var ska… Var?
Helvete. Kom igen, kycklingen.
-Vad äter de? Är ägget kokt? -Behöver du hjälp?
-Du knäcker det inte. -Gör det du.
Det här klarar jag.
Vad tror du händer om du bränner våra brownies?
De får kanske en Michelin-stjärna, fast däcksorten.
-Fyrtioen sekunder? -Minuter.
Vi får stirra in i varandras ögon i 45 minuter.
-Fyrtio minuter. -Och sen berätta om våra känslor.
-De säger till par… -Som när du läser nån.
Så kan man också se det.
-Hallå? -Hallå.
-Hej. -Visst skickade du intyget?
-Ja, jag skickade mitt. -Det står: "Möjlig brottsling."
Ja, han finns i brottsregistret.
-Hej. -Hej.
-Jag ska se på dig, inte sant? -Ja.
Jag heter Robin Martinelli. Jag driver Martinelli Investigations.
Jag är privatdetektiv i Georgia och Alabama.
Jag jobbar med både brottsfall och civila fall.
Vårdnadstvister, otrogna makar, saknade personer, mord, sexbrottsfall.
Han betalade inte räkningarna. Han har panträtter.
-Jag får ringa upp dig igen. -Okej.
Okej. Hej då.
-Hej. Jag heter Tyler. -Hej, trevligt att träffas.
-Heather. -Robin Martinelli.
-Tyler. -Trevligt att träffas.
Tyler kommer hit i dag för att hjälpa mig och mitt företag
att få fram hans ledtrådar eller känslor rörande två fall.
När jag såg dig på tv med alla stjärnorna,
hoppades jag som privatdetektiv och med mina fall,
att du med din ungdomliga energi och låga
skulle kunna använda det med mina fall.
Kalla fall, nya fall. Det vore till stor hjälp.
Absolut. Jag hjälper till om jag kan.
Jag styr inte över vad som kommer genom.
Intryck brukar komma genom starkt,
och då följer jag dem dit de för mig.
-Ja. -Så, ja.
Men föremål kan ibland vara till hjälp för att fastställa samband.
-Det är okej om du inte har några. -Jag har inga föremål.
-Jag har utredningsmapparna. -Okej.
Vi har kört fast med båda fallen.
Det ena är äldre och det andra nyare.
Du pratar utan att avslöja för mycket.
Undrar man i minst ett av fallen om en person lever eller är död?
-Ja. -Okej.
-Gäller det ett av fallen? -Ja.
Okej, jag klottrar lite. Det ger oss en vink om…
…vart vi är på väg. Vi har två fall.
-Ja. -Ett är äldre.
Ett är nyare.
Jag ska försöka skilja på dem, men nu ska jag se.
Jag ger det en sekund. Okej.
Med det nyare,
kommer inte personens ande genom.
Jag får fram en kvinna, men inget tyder på att personen är död.
Men det är absolut möjligt.
-Vi tror inte det. -Uppfattat.
Jag ger det en sekund.
Att läsa en utredning skiljer sig
från att läsa en person vars närstående har dött.
Som medium pratar jag med döda.
Är hon inte död, måste jag använda en annan förmåga kallad fjärrskådning.
Det här är bara min intuition,
men jag får en känsla av att personen var rädd för att träda fram.
Fjärrskådning innebär att jag tar emot intuitiva intryck,
vanligtvis om en situation, en plats eller en person.
Oavsett vilket används mentala gåvor som brukar förknippas med klärvoajans.
Man får starka mentala bilder som målar en tavla
av nåt som är verkligt och existerar.
Det känns som att de måste ta upp
en bristande medvetenhet om det här fallet.
Minoriteter blev underrepresenterade,
eller så gäller det en bristande medvetenhet om att de saknas.
Det nyare fallet ger mig en stark känsla av underrepresentation.
Det är så det visar sig. Gäller det fallet en minoritetsperson?
Uppfattat. Det här är intressant.
De vill att jag ska prata om olika alias, olika namn,
att kallas ett annat namn.
Jag vet inte betydelsen, om den är brottslig,
eller om det bara är ett smeknamn, men det återkommer.
Känner vi till några alias?
-Använde man olika namn? -Ja.
-Det är viktigt i den här situationen. -Okej.
-Det är viktigt. -Det är en viktig ledtråd.
För hon har ett mycket ovanligt namn.
Om hon har ett helt annat, måste jag hitta nya sätt att leta på.
Har hennes mobil och internet undersökts grundligt?
Vi känner till det kriminaltekniska, men vi har det inte fysiskt.
Jag förstår. Det finns något digitalt
som skulle ge oss en indikation om vad som har hänt henne.
Nåt i stil med hennes sista sms. Hon levde mycket digitalt.
-Det finns mycket där. -Ja.
Det känns väldokumenterat.
Samtidigt, och här måste jag vara tydlig, led personen av psykisk ohälsa.
Jag vet inte om det var diagnosticerat eller helt klargjort,
men det tillför ett knepigt element,
för personen var inte i ett superklart mentalt skick,
och det blev sämre.
-Hon har varit inlagd för psykvård. -Har hon?
Ja.
Hade hon inte fått nån sån diagnos innan?
Nej, och hon hade precis skrivits ut.
Okej, men jag känner att det finns mer än mentala problem.
Det känns som: "Mitt förflutna jagar mig."
Det skumma är att jag har en tydlig känsla av att hon inte är ensam.
Det känns inte som när nån går ut i skogen för att dö.
Inget sånt.
-Jag fattar inte att du sa det. -Ja.
Hörde du vad du sa?
Du sa att det inte kändes som att hon gick ut i skogen för att dö.
-Ja. -Hon försökte gå ut i skogen och dö.
-Uppfattat. -Men hon gjorde det inte.
Okej. Vet vi varför?
Ja.
-Då tror jag att vi är på rätt spår. -Ja.
Hon täckte över sina saker med lera.
Jag skriver ner nåt personligt.
Det får inte filmas, men du ska läsa det och överväga det.
-Ett ögonblick. -Okej.
Ingen får se.
Nu ger jag det till dig.
För det nyare fallet.
Du kan öppna det när vi inte filmar. Du vill nog dölja det…
-Inte nu? -Jo, vänd det bara från kameran.
Jag vill respektera den här personen och hennes privatliv. Och…
-Det stämmer till 100 procent. -Okej.
Men…
Jag…
-Vi vet det, så… -Vet ni det?
-Varje timme räknas. -Jag förstår.
Jag misstänker att det är relaterat till det.
-Vad gäller det personen råkat ut för. -Ja.
TYLER HAR BETT OM ATT INTE PRATA MER OM DET HÄR I BILD
PÅ GRUND AV HUR KÄNSLIGT DET ÄR SOM KOMMER GENOM
-Jag har hopp för henne. Det har jag. -Jag också.
Nu kan vi byta spår till det äldre.
Okej.
Här har vi ett lik. Jag förstår.
De vill att jag ska prata om vem som ansvarade
för det här fallet, vem som ledde utredningen.
Jag får en känsla av att nåt har misskötts.
Det känns på invecklat på nåt vis.
Mer skulle ha gjorts under tiden de hade att lösa det.
Jag får en knepig känsla här.
-Du har 100 procent rätt. -Uppfattat.
Det här är intressant.
Jag får en känsla av… Jag kan bara beskriva det som…
Jag svettas. Det är ett bra tecken. Jag tar av den här.
Saker kommer genom fysiskt.
Puh. Okej.
Ja, när jag får kontakt här gör han det svårt för mig att andas.
Jag vill ta mig för halsen här på ett konstigt vis.
Jag flämtar efter andan.
Jag mår illa bara av att ha kontakt med det.
Jisses.
Hittade man honom i ett område han kände väl till?
-Ja, mycket väl. -Det är det jag…
Han gick hemåt.
Ibland i såna här fall, där vi har uttömt alla möjligheter,
behövs det bara en ny detalj för att allt ska lossna.
Ja, vi har en fysisk brottsplats. Det borde hjälpa dig.
Uppfattat. Okej.
Jag har besökt andra brottsplatser, och här vet vi att en person är död.
Vi vet inte vad hans död föregicks av.
Det är unikt att vara här med en privatdetektiv
medan jag försöker känna av vad som hände.
På många vis är jag på okänd mark.
Det här är brottsplatsen.
Det här är ett litet minnesmärke.
Får du en känsla av att nåt kommer genom?
Ja.
Det är överväldigande.
Undertexter: Jessika Johansson