A NETFLIX SOROZATA
SANTA CLARITA-VÖLGY KALIFORNIA
Jó lesz egy kis tészta?
- Aha. Ismersz. - Rendben.
- Klassz. - Szoktam mást kérni?
Tudom, olyan unalmas vagy. Kérsz rá cheddar sajtot?
Pont ezt írtam ide.
- Talán tisztánlátó vagy? - Ne csináld!
- Nem ezt írtad. - Nézd, „cheddar sajt”.
- Milyen furcsa! Istenem! - Cheddar. Egy rejtély. Rendben.
Elképesztő vagy!
Tudtad, hogy el kellett volna mennem Stella szülinapi partijára?
Meghívtak, de eszem ágában sem volt.
- Meghívtak? - Sosem mennék el.
Idén?
- Igen, 94 vagy 95 éves lett. - Hűha!
De tudod, csak udvariasságból hívtak meg.
- De kizárt dolog. - Elhiszem.
Csak annyi minden van körülötte,
és nem akarok már tőle semmit.
Egész végig, vagyis két évvel ezelőttig, azt hittem, hogy Stella az anyám.
Ez a gyilkos, és ez most szörnyen hangzik,
de nem csak azért rossz ember, mert gyilkolt.
Más dolgokat is tett.
Tudod, Tyler, még mindig nem kérdeztem meg tőle,
hogy kerültem hozzá.
Folyton hazudott nekem.
Egész életemben azt hittem, ő az anyám,
és nem tudom, erre hogy volt képes.
És hogy vett el a szülőanyámtól.
Milyen hazugsággal vette őt rá, hogy átadjon neki?
Mert anyám sosem adott volna olyan gonosz és szörnyű embernek, mint ő.
Gyerekként elmondták, hogy anyukám anyja börtönben is ült.
Ez nem volt titok, tekintve, hogy 30 évet ült,
és a gyerekkorom nagy részét ott töltötte.
A börtönből írtak nekem emberek.
Azt írták: „A Bibliában az áll,
hogy tiszteld anyádat és apádat. Meg kéne őt látogatnod,
és beszélned kéne vele.”
Miért kéne kapcsolatba lépned vele, vagy adni arra, amit mond?
Igen. Karácsonyozzunk együtt!
- Igen… - Tudom, ez őrültség.
A Bibliát a saját javára fordította,
idézett belőle, és rákényszerítette a gyerekeire.
És manipulálta az embereket.
- Mindig járt templomba. - Igen.
Ott talált sebezhető embereket.
Kihasználta őket.
„Pénz kell, ez kell, az kell.”
És segítettek. Engem is elvitt oda.
- Igen. - Mert kicsi voltam.
Szóval, elvitt a házukhoz, és tudta, mit csinál.
Stella egy gyilkos. Egy szélhámos. Egy hazug.
Nekem ez… Nem tudom, hol a vége.
Úgy értem, egyre csak folytatódik. A romlott ember megtestesítője.
És van valami fura dolog.
Már 94 éves, és még mindig él.
Tudod, Tyler,
- talán sosem tudom meg, mi történt. - Igen.
Nem egy olyan nőről van szó, aki elkövetett egy-két hibát.
Hanem Stelláról,
aki élete során tönkretette egy csomó ember életét.
Szerintem anyám nem csak áldozat lett,
hanem túlélő is.
De megérdemli, hogy választ kapjon a történtekre.
Hogy miért nem tudta megtartani az anyja.
És miért vette el ez a másik nő, és miért nem adta vissza.
Azt hihetnénk, hogy médiumként kapcsolatba lépek a túlvilággal,
és kiderítem, hogy került Stellához,
de ez nem így működik.
Én is csak egy hétköznapi ember vagyok, aki válaszokat keres.
Tyler, nem is tudom.
Nem tudom, mikor lesz vége. Talán majd, ha meghal.
Valahogy meg kell ezzel birkóznom.
Más élete lehetett volna. De ez a bűnöző elvette tőle.
Szeretném, ha némiképp lezárást kapna ez a dolog.
Szeretném kideríteni, mi történt anyám családjával.
A hiányzó részletekre szeretnék választ kapni.
Együtt könnyebb a gyógyulás,
ha képesek vagyunk szembenézni a dolgokkal,
szégyenkezés nélkül.
PALOS VERDES KALIFORNIA
Rázós út.
- Szent szar! Ez… - Jóságos ég!
- Szent ég! Láttad ezt? - Jézus isten!
- Ez aztán a lejtő. - Hűha!
Nekem kéne vezetnem. De tényleg.
Nem is kell megmutatnom, hogy kell vezetni,
mert amikor eljön az a nap,
és megkapod a jogsidat, remek sofőr leszel.
Nem érzed úgy néha, hogy te vezetsz?
De te nem tudsz navigálni,
mert kettőig sem látsz.
Úgy érzem, ma sok emberben kell olvasnom.
- Különböző csoportokat látok. - Tényleg?
Látok egy nagymamát,
aki teljes életet élt.
És beidőzítette a halálát.
Akkor ment el, amikor készen állt rá.
Érdekes.
Majd meglátjuk, hogy igazam van-e.
Van egy meglepetésem.
Szóval van egy diákom,
akit régen tanítottam,
és nagy hatással volt az életemre,
és én is nagy hatással voltam az övére,
ami nagyon klassz. Szeretném, ha találkoznátok vele.
- Hűha! És eljön ide? - Igen.
A barátaim azt hiszik,
hogy műsort forgatunk arról, milyen tanárnak lenni.
Nem árultam el nekik semmit.
- San Diegóban volt a diákod? - Nem. Hanfordban. Ott laktunk.
Hanford. Jó rég volt!
Jól van.
- Nagyon szép! - Igen.
Úgy érzem, nagyon…
- Flancos? - Inkább tehetős.
- Rendben. - Rendben.
- Sok sikert a szeánszhoz! - Kösz.
Kér valaki inni? Van jeges tea…
- Én kérek. - Igen?
- Az remek lenne. - Kösz.
- Corey nagyon kedves. - Imádom.
- Lehet nasizni. - Klassz, ugye?
Szia!
- Te jó ég! Te vagy a diák? - Hogy vagy?
Épp az egyik diákjáról mesélt.
- Hűha! Istenem! - Trish, itt van a diákod!
- Szia! Te jó ég! - Milyen furcsa! És vicces!
Mi van?
- Istenem! - Szia!
- Ismered őt? - Nem.
Ő a hollywoodi médium. Tyler Henry.
Fogalmam sem volt!
Nahát! De jó látni téged!
Már egy éve szeretnék találkozni veled.
Tudom.
- És most megtörténik! - Igen.
- Engem nagyon meglepett. - Te jó ég!
- Menjünk! Micsoda kilátás. - Szóval…
- Sziasztok! - Szia!
- Hogy vagy? - Jól. Ti hogy vagytok?
- Ez őrület! - Csak eszegetünk.
Semmi baj. Nagyon örülök.
- Köszönöm! - Nézzenek oda!
- Én vagyok az ügyetlen háziasszony. - Nem is igaz!
Ez nagyon szürreális.
- Igen. - Olyan vicces! Helló! Mindenki jól van?
Igen!
- Örülök, hogy itt lehetek. - Meglepetés!
Sikerült meglepned egy látnokot. Gratulálok!
Rendben. Szóval…
egy ideje nem láttalak, és arra gondoltam…
Ők fontos emberek az életemben.
És te is az vagy.
Idehívtam mindenkit,
hogy meg tudod-e majd lepni őket…
Igen. Mind meglepődtünk.
Ha olvasnál bennük, az…
Persze!
- Beszéltünk erről… - Ő kérdezte.
Nagy rajongók vagyunk. Már évek óta beszélünk erről.
Én azt mondtam: „Majd egyszer.”
- Aztán meg: „Vágjunk bele! Csináljuk!” - Igen.
Megtesszük. Izgatott vagyok.
Nem hittem, hogy egyszer részem lesz ebben.
- Tudom. - Komolyan.
Voltatok már látnoknál?
- Vagy hasonlónál? - Nem.
Oké, klassz.
- Benned olvastak már? - Egy kicsit.
Tyler képességéről
matekórán szereztem tudomást.
Tyler hátul ült a padban.
Nagyon csendben volt, és ki akartam deríteni, miért.
Mindig van egy kölyök, akit meg akarunk fejteni.
Aztán az anyósom… nagyon megbetegedett.
Kórházba került.
Aztán a lányom felhívott, és azt mondta:
„Anya, küldd ide Joshuát és Dellát!”
Még aznap este odaküldtem őket.
Odamentek, és mindenki a kórházban volt.
Meghalt, és Kiki felhívott aznap reggel, és közölte a rossz hírt.
Mondta, hogy a halála előtt nem nézett ki valami jól.
De miután meghalt, úgy nézett ki, mint aki mindjárt felkel és elfut.
Másképp nézett ki.
Mondtam neki, hogy megyek dolgozni. Beléptem az osztályba,
próbáltam tanítani, aztán végre kicsöngettek.
Mindenki elment, de Tyler még mindig az asztalánál ült.
Csak ült ott. Azt mondta: „Miss Camp, beszélhetnék önnel?”
Én meg: „Persze. Miről akarsz beszélni?”
„Nem tudom, hogy mit fog hozzá szólni,
de van egy üzenetem önnek.” Én meg…
Azt mondtam: „Igen?”
Erre megszólalt: „Lorraine azt akarja, hogy mondjam el,
hogy nem baj, ha sír.”
Én meg ránéztem, és nem bírtam tovább.
Sírva fakadtam. Erre Tyler: „Azt üzeni, hogy sírjon csak,
és meg akarja köszönni, hogy odaküldte a gyerekeket a házába.”
Hűha!
„Mert sokkal jobban érzi magát, és úgy érzi, futni is tudna.”
- Csak bámultam rá, és… - Azta!
És én akkor…
megnyugodtam.
Elképesztő volt. Pont ezt akartam hallani.
És azt mondtad: „Láttam, hogy más az aurája.”
Én meg: „Hűha! Mi történik itt?”
„Mi folyik itt?”
A leginkább azért hittem neki,
mert senki sem hívta „Lorraine-nek”.
Senki.
- Mindenki „mamának” hívta. - Igen.
- Vagy „Dellának”. - Igen.
Amikor Tyler tinédzser volt, nagyon csendes, magának való volt.
Mindennap megkérdezte: „Hogy van? Mi újság?”
Visszatekintve, már értem, miért volt olyan csendes.
Rengeteg információt kapott folyamatosan.
Ő egy különleges személy az életemben, aki miatt jobb ember lettem.
A mai szeánsz során bárkivel kapcsolódhatunk.
Nem ritka, hogy élő és halott emberek egyaránt megjelennek.
Valahogy ki kell derítenem, hogy ki az, aki már nem él, és ki az, aki igen.
És hogy mi az üzenet.
A másik módszerem, hogy tárgyakkal dolgozom.
Van, aki hoz tárgyakat, van, aki nem.
Ti hoztatok?
Nem tudtam erről, ezért nem hoztam semmit. Te sem.
Én felvettem valamit, amikor megláttam, hogy itt vagy.
És ez a tárgy most kéznél van?
- Az ujjamon van. Szó szerint kéznél. - Ide tennéd? Klassz!
Vicces!
- Kezdetnek ezt megfogom. - Rendben.
Meglátom, mire jutok.
Aztán átváltok rátok.
- Remélhetőleg. - Rendben.
- Meglátjuk, mi történik. - Egek!
Felveszem a kapcsolatot.
Egyenként kezdem el hívni az embereket.
Rendben.
Jól van.
Igen.
Veled kapcsolatban
az anyukád családjáról lenne szó.
Ez az, amit látok.
Érdekes, ahogy ez bejön.
Azt akarja, hogy tanárok hosszú soráról beszéljek,
oktatók voltak több generáción keresztül is.
De konkrétan hármat látok. Három generációban is voltak tanárok?
- Igen. - Oké, klassz!
Beszélnem kell erről a hölgyről.
Inkább az anyukád rokonairól van most szó. Rendben?
Ez az, ami most átjön.
Bejön. Nagyon ragaszkodik hozzá.
Édesanyádról beszél, akiről úgy érzem, még él.
- Jó észben tartani. - Igen.
Rendben.
Anyukád édesanyjáról van szó. Róla szeretnél hallani?
- Csak tisztázzuk! - Igen.
- Imádom. - Mutatott valami furát.
Egy fura dologról van szó.
Úgy érzi, teljes életet élt.
Nem látok sok traumát, és nem is idő előtt halt meg.
Viccelt is vele: „Várjatok, amíg 100 éves leszek!”
- Éppen nem érte meg. - „100 évig élek!”
Úgy érzem, nem érte meg.
- Közel járt. - Majdnem. Igen.
Ahogy látom őt,
szeretne pár dolgot kiemelni.
- Mutatja az Eiffel-tornyot. - Párizsban született!
- Hihetetlen! - Van egy kép is.
Egy kép, ahol az Eiffel-torony előtt áll.
Istenem! Igen!
Nagyon tisztán látom
- a háromszög alakját. - Istenem!
- Igen. Rendben. - Hűha! Párizs.
Párizsban élt.
- Klassz! - Ez vicces.
Nagyon klassz. Rendben.
Számos dolgot felhoz a lányaival kapcsolatban.
- Több lánya volt? - Kettő, igen.
Két helyet látok. Amikor a lányairól beszélünk,
úgy látom, hogy az egyiket itt mutatja, a másikat ott.
- Keleti part, nyugati part. - Külön terület.
- Floridát említi. - Ahol a nagynéném lakik. A lánya.
- Tyler vagyok, Florida, nagynéni, fura. - Hűha!
Aztán azt is látom,
mintha beidőzítette volna a halálát.
Olyan, mintha halogatta volna, és akkor ment el, amikor készen állt.
Ha a család kíváncsi rá, hogy tényleg így történt-e,
ő abszolút beidőzítette.
Megvárta, míg a gyerekeim elbúcsúznak tőle.
Aztán meghalt. Igen, így időzítette.
- Ezen nagy a hangsúly. - Igen?
Azt akarja, hogy tudják. „Tudtam, hogy megtörténik.”
- „A kezemben volt az irányítás.” - Igen. Igazad van.
- Ez nagyon klassz! - Hűha! Ez telitalálat volt!
- Csodálatos! Ezt visszaadom neked. - Köszönöm.
Kapcsolódom…
- Fogyasszatok! - Biztos?
- Persze! - Köszönöm!
Szóval most áttérek másra.
És onnan folytatjuk. Ez elég érdekes. Oké…
- Feltámadt a szél! - Igen.
Úgy nézek ki, mint Beyoncé, fújja a hajam a szél.
Oké, szóval…
Igen.
Most egy fiatalabb ember haláláról lesz szó.
Úgy látom, ez egy traumatikusabb dolog lesz.
Az illető idő előtt távozott.
Még középkorú sem volt. Szóval, nagyon korán.
Úgy látom, hogy nagyon szorong.
Ez azt jelenti, hogy nem szívesen beszél a haláláról,
méghozzá annak drámai természete miatt.
Nagy hangsúly van a felfedezésén,
hogy a halála után látták a holttestét.
Kihangsúlyozza, hogy nem szeretett volna
senkinek traumát okozni.
- Igen. - De ez összetett dolog.
És arról szól, hogy valaki felfedezi valaki holttestét.
- Ez határozottan korai volt. - Igen.
Erre a dologra nagyon nehéz ráhangolódni, mert…
Elhiszem.
Vannak olyan esetek,
amikor nem tudnak elbúcsúzni, úgy, ahogy szerettek volna.
Amikor ilyet érzek, azt jelenti,
hogy volt egy utolsó beszélgetés,
de nem búcsúzott el. Van ennek értelme?
Igen, ez a haverom, Travis.
Igen.
Az egyik legjobb barátunk egész éjjel hívta, de nem érte el.
- Igen. - És nem ébredt fel.
Azt hiszem, szívproblémái voltak.
És a barátunk az ágyban talált rá.
- Igen, így van. - És nem lehetett felébreszteni.
Igen.
Nem találok szavakat. Tényleg.
Szinte bocsánatot kér a történtekért.
Alapvetően kihangsúlyozza ezt az érzést,
hogy ő teljes békére lelt.
És teljes tudatában van mindennek.
- Mentálisan tiszta. - Ez tetszik.
Talán a halála előtt,
nem volt olyan lelkiállapotban, nem volt tiszta,
hogy finoman fejezzem ki magam.
- Igen. - Most már tisztában van vele.
Most már teljesen jól van.
- Itt van. - Király!
És ez egy rendkívül tragikus dolog,
mert úgy érzem,
hogy akkor halt meg, amikor…
Felemelkedőben volt.
- Sokat dolgozott, hogy odaérjen. - Igen.
Igen. És sok embernek segített közben,
és ezért is lepett meg minket annyira a halála.
A legjobbat hozta ki mindenkiből.
Különleges ember volt.
Ez fantasztikus.
- Padlóra kerültél. - Tudom.
- Semmi baj. - Jaj, drágám!
De jól érzem magam.
Legalább elmondhatom ezt a családjának.
Három lánya van.
Szerették. De nagyon. Mindenki szerette.
Travis segített, hogy megváltozzak,
és az legyek, aki ma vagyok.
Olyan volt, mint a bátyám, amikor szükségem volt rá.
Jó. Rendben.
Miközben itt firkáltam és koncentráltam,
úgy éreztem, beszélnem kell veled.
Beszélnem kell az anyukádról.
Oké? De ez egy kicsit bonyolult dolog.
Szeretném, ha tudnád,
hogy teljesen jól van.
De úgy érzem, sok mindenre rájött a halála óta,
hogy mit kellett volna másképp csinálnia.
Az életünk során a rendelkezésre álló dolgokból a legtöbbet hozzuk ki.
De úgy érzem, volt olyan,
amikor nem látta be, hogy tévedett.
És máshogy kellett volna csinálnia.
És most úgy érzem, belátja.
„Most már tudom, és sajnálom.”
Ez a bocsánatkérése, amit nem kaptál meg tőle.
- Hűha! - De tényleg.
Most akar bocsánatot kérni, amit életében nem tett meg.
- Hű! - Nem teljesen.
Most már belátja.
És amikor szükséged lett volna rá,
úgy érzi, hogy nem tett eleget az anyai kötelességének.
Nem volt melletted.
Azt mondja: „Most már belátom, és megértem.
Sajnálom.”
És azt is látom, hogy nagyon szeret.
Úgy érzem, azt kívánja, bár ne veszett volna el a részletekben.
Büszke rá, ahogy a gyerekeiddel bánsz,
és nem követed el azokat a hibákat.
- Éljen! - Ez gyönyörű.
És emiatt úgy érzi, nálad jobb lánya nem is lehetett volna.
Sok mindenre rájött, mióta elhunyt.
És ez az egészben a gyönyörű,
hogy amikor ezek az emberek átjönnek, látják,
hogy mit kellett volna másképp csinálniuk. És ő nagyon sajnálja.
- Köszönöm. - Nincs mit.
- Egek! - Téged is leterítettek.
- Padlón vagyunk. - De nagyon jó érzés.
Akkor jó. Mert a cél a megkönnyebbülés.
- Erről szól az egész. - A lezárásról.
Elég furcsa kapcsolatunk volt.
Engem nagyon sokat bántott. Csak engem.
Sosem értettem, miért.
Amikor meghalt,
azért sírtam, mert így sosem fog bocsánatot kérni.
És én… Ez megdöbbentő.
Erről nem sokan tudtak.
Majdhogynem terrorizált…
Igen.
- …amíg vele éltem… - Igen.
- De örülök, hogy jobban érzi magát. - Igen.
A bocsánatkéréssel elismeri a felelősségét, és ez a fontos.
Az is megdöbbentő, hogy a kocsiban van a nyaklánca.
De nem hoztam be, mert nem tudtam,
hogy akarom-e, hogy átjöjjön.
- Igen. - Szüksége volt rá.
Úgy tűnik, erre szükség volt, és nem is baj.
Jól van. Egy igazi áldás vagy.
- Mindig is az voltál. - Ahogy te is nekem.
Nehéz időket éltem át a gimiben.
Abba kellett hagynom.
Hála neked, kijutottam abból a környezetből.
De nagyon rosszul éreztem magam a gimiben.
És őszintén szólva, volt egy pont,
amikor öngyilkosságot fontolgattam.
- Hűha! - Úgy éreztem, senki sem támogat.
Úgy éreztem…
Tinédzserként minden problémát felnagyítunk.
És ha te nem lennél, nem hiszem, hogy ma itt lennék,
hogy őszinte legyek.
A támogatás és a szeretet, amit kaptam tőled.
Sokkal több voltál, mint egy tanár.
A középiskolás éveim nagyon nehezek voltak.
Zaklattak. Terrorizáltak. Nemcsak látnok voltam, hanem meleg is.
Egyke voltam, nem mentem a többiek után.
Az iskolatársaim furán viselkedtek velem,
és ez egy nehéz időszak volt az életemben.
Nagy hatással volt a mentális és érzelmi jólétemre.
Rettegve mentem iskolába.
Mindenkinek mesélek rólad, és hogy egy tanár is hozhat változást,
és megmenthetik valaki életét,
és te ezt nem is tudtad. Csak remélem, tudod,
hogy ha te nem vagy,
ma nem ülnék itt, ezen a széken.
Segítettél, amikor nagy szükségem volt rá.
Köszönöm.
Istenem! Mindjárt kimegyek a kocsihoz, hogy sírhassak.
- Tudom. - Köszönöm. Ez jó.
Örülök, hogy találkozhattam veletek!
- Köszönök mindent. - Rendben.
Különleges volt. Igen.
- Rendben. - Köszönjük!
- Én is. Minden jót! - Szia!
Szia!
- Ez olyan izgalmas! - Tudom.
Ki hitte volna?
Nagyon aranyos.
- Jesszusom! Ez durva volt. - Édes pofa.
- Fel kell hívnom anyát. - Tudom.
- Alig várom. - Őrület.
Én is azon gondolkozom, kiket hívjak fel.
- Travis családja… - Őrület , igaz?
Szerintem sokkot kapnak.
Kizárt, hogy Tyler tudott erről.
- Ölelés. - Nagy ölelés.
- Köszönöm szépen! - Szívesen!
SANTA CLARITA-VÖLGY KALIFORNIA
- Még egy kicsit süsd! - Tyler, tudom.
Már a születésed előtt is főztem.
Jól van.
Gyerünk! Te tudsz szalonnát sütni?
Tojást tud főzni.
Az én hibám. Meg kellett volna tanítanom.
- Mindegy. - De nem tettem.
Azt hittem, így leszek jó anya.
- Ahelyett, hogy az életre tanítanálak… - Tőled függök.
A szárítóban melegítettem a nadrágját,
amikor általánosba járt,
hogy meleg legyen, amikor felöltözik.
Ne!
Theresa földhözragadt szellemi vezető?
Nem tudom. Beleírhatja az életrajzába.
Ha sokat stresszelek, valakinek le kell nyugtatnia.
Ilyenkor anyához fordulok. Néha megőrjít, de aranyos.
Legkésőbb 9:15-kor el kell indulnod.
Rendben. Sietek.
- Jól néz ki a hajad. Te állítottad be? - Tőled örököltem.
Bevizezzem a hajad?
- Vagy te megcsinálod? - Nem. Azt hittem…
És ki nyugtat meg, ha ő kerget őrületbe?
Amikor anya megőrjít,
akkor Clint az, aki megnyugtat.
Szép a pólód.
- Jól néz ki. Izzadok. - Izzadt vagy.
Mindig izzadok.
Az alsóm teljesen felcsúszott.
Igazi kalandtúrán van. Országúti kalandtúrán.
Nem az utazás… Undorító ez a fürdőszoba.
Figyelj, ilyen a valóság, nem?
Aztán ő is megőrjít. Szóval legtöbbször egyedül vagyok.
Nem, ott van Nanci.
Igazi tehetség. Kösz, Nanci.
Aztán megőrjít, és odakakil a lépcsőre.
Aztán visszamegyek Clinthez. Olyan, mint egy háromszög.
- A helyszín… - Igen.
A Sunset Boulevardra megyünk. Szóval…
Igen, oda megyünk.
- Van egy kis… - Arra…
Sok mindent hozunk, most nem a képességemről van szó.
Amikor így csinálsz, megijedek.
- Látsz valamit? - Mit látsz?
Helló!
Meghoztuk a rendelést. És egy kicsivel többet is.
- Remek! Köszönöm! - Szívesen.
Már úgy négy-öt éve részt veszek ebben a projektben.
Hogy van?
Úgy izgulok!
Minden rendben. Ma három táskát kap.
Az életemet az határozza meg, hogy segíteni próbálok másokon.
Amikor nem a szeánszok révén,
akkor másképpen, de ez is jó érzés.
Kösz, hogy eljöttél, és hogy segítesz nekünk.
Igazán nincs mit.
Tyler!
- Hogy vagy, Brad? - Jól.
- Jó látni. - Milyenek voltak a mai szállítmányok?
- Szuper volt. Örömmel csináltam. - Remek!
- Beszélni akartam veled. - Miért?
- Örülök, hogy láttalak. - Én is.
Igen. Tudom, hogy ez fura lesz.
- Az anyukád. - Igen.
Beszélhetnénk erről?
- Igen. - Nyitott vagy rá?
- Igen. - Rendben.
Sokkal könnyebb, ha az illető tudja, hogy olvasni fogok benne.
Ha ez meglepetésként éri, az megterhelő tud lenni.
Bezárkózhatnak tőle.
Ezért nem szoktam ilyet csinálni.
Nem olvasok gyanútlan emberekben a boltban.
Nem ismerjük a hangulatukat. De ez esetben,
úgy érzem, szüksége volt rá.
Olvasni fogok benned.
- Nincs baj, nem nagy ügy. - Rendben.
Látom, hogy jól van, de át kell adnom az üzenetét.
Amikor átjött, azt akarta, hogy beszéljek a kicsikről,
hogy vigyázni kell rájuk.
És van még valami, amit láttam.
Egy kisfiút láttam.
Szeretné, ha valamit tudnál.
Átkarolja ezt a kisfiút.
Nem volt lehetősége vele lenni,
ahogy azt szerette volna, de…
tud róla, és folyamatosan mutatja
az ölelés és a szeretet szimbólumait.
Nagy büszkeséggel tölti el, ahogy a családodat irányítod,
hogy családot alapítottál, és rátaláltál a családi szeretetre.
Ez nagyon érdekes dolog, és a lényeg,
hogy nagyon büszke rád,
és egyben a párodra is. Házas vagy?
Igen.
Őt is a fiának szeretné szólítani.
Tudnod kell, hogy ma,
ahogy én ezt látom, őt is elfogadja.
Amikor anyukád megjelenik, érzem a családodat,
látom a kisfiadat. Nem tudom, hogyan,
és mit jelent, de érzem az elfogadást,
és, hogy szeretné, ha majd mesélnél neki róla.
- Igen. Ez olyan… - Add tovább az örökséget!
- Igen. Köszönöm. - Igen.
- Anyám… - Nincs mit.
Amikor a férjemmel belevágtunk a kisfiunk örökbefogadásába,
el akartam mesélni anyámnak, erre ő:
„Bradley, nem akarok erről beszélni. Miért csinálod ezt?
Az is elég baj, hogy meleg vagy.”
- Érted? Hogy legyen egy fiam. - Igen.
- Aztán hirtelen meghalt. - Igen.
És ennyi évvel később… A fiam 13 éves.
- Hogy tudomásul veszi… - És elfogadja.
- És elfogadja… - Igen.
Az elmúlt hetekben Gabriel kért, hogy meséljek.
Ezért meséltem neki
az energikus, kedves, kivételes anyukámról.
Hálás vagyok ezért, Tyler.
Ez egy ölelés tőle.
Szeretném, ha tudnád, hogy milyen büszke rád,
hogy ahogy irányítod a dolgokat. Az emberek változnak a haláluk után.
Máshogy látja a dolgokat.
Nagyon büszke rád és a családodra.
Köszönöm. Én is büszke vagyok.
Helyes. Jól teszed.
Anyám sosem fogadta el teljesen, hogy meleg vagyok.
- Értem. - De próbálta.
Igen. Jót akart.
- Próbálkozott. - Igen.
Amikor utoljára a férjemmel volt,
leült vele beszélgetni, és nagyon igyekezett.
De az, hogy elfogadja, mindig nagyon fontos volt nekem.
És ennyi év után hallani, hogy itt van,
hogy figyel,
és büszke a családra, amit alapítottunk.
Pontosan. Ez benne a gyönyörű.
- Nagyon sokat jelent. - Annyira örülök.
Ma nem számítottam ilyesmire. Egyáltalán.
Tyler képessége csodálatos,
és az, hogy ezáltal képes megosztani a szeretetét és kedvességét,
gyógyító hatású. Én ma meggyógyultam.
- Sziasztok! Köszönöm. - Szia!
SANTA CLARITA-VÖLGY KALIFORNIA
Először is kell egy tál. Hozol egyet?
Igen, máris.
Ez a tepsi jó lesz? Igen.
Ilyenkor jövök rá, hogy le kellett volna borotválnom a nyakam.
Nézd csak! Nagyon szőrös a nyakam?
- Gáz? - Nem olyan vészes.
- Nem vészes? - Lehetne rosszabb is.
- Negyed csésze víz. - Menni fog?
Negyed? Az mit jelent?
Negyed csésze… Itt van az egy csésze.
Már lekopott, de itt az egynegyed.
Túl sok lett.
Pontosan egynegyed. Szerintem…
Várjunk, nem is!
- Ez fél lett. - Igen. Örülök, hogy nem…
- Miért ilyen nehéz sütni? - Feltörsz egy tojást?
Igen, persze. Hol…
Baszki! Rendben. Gyerünk, kiscsibe!
- Mit esznek? Ez főtt tojás? - Segítsek?
- Nem törted fel. - Csináld te!
Ez menni fog.
Mi lesz, ha odaégeted a brownie-kat?
A brownie-nk Michelin-csillagot kap,
de az autógumifélét.
Negyvenöt másodperc?
Perc.
Akkor most farkasszemet nézünk 45 percig.
- És az érzéseinkről beszélünk. - 40 perc.
- Azt ajánlják a pároknak… - Mint egy szeánsz.
Így is nézhetjük.
ATLANTA GEORGIA ÁLLAM
- Halló? - Helló!
Szia!
Elküldted a nyilatkozatot, igaz?
- Igen. Az enyémet. - Itt az áll: „Lehetséges bűnöző.”
Igen, van már priusza.
- Üdvözlöm! - Jó napot!
- Magára kell néznem, ugye? - Igen, asszonyom.
A nevem Robin Martinelli. A Martinelli Nyomozóiroda vezetője,
és magánnyomozóként dolgozom Georgia és Alabama államban.
Büntető- és polgári ügyekkel foglalkozom.
Gyermekfelügyelet, megcsalás, eltűnt emberek, gyilkosság, emberölés,
szexuális bűncselekmények.
Tehát nem fizette ki a számlákat. Jelzáloga van.
- Majd visszahívlak. - Rendben.
Rendben. Szia!
- Üdvözlöm! Tyler vagyok. - Hogy vannak! Örvendek!
- Heather vagyok. - Robin Martinelli.
- Tyler. - Örvendek!
Tyler azért van ma itt, hogy segítsen az irodámnak
néhány nyomot feltárni,
és hátha megérez valamit két ügyemmel kapcsolatban.
Csak el akartam mondani,
hogy amikor láttam a tévében a sok híres emberrel,
magánnyomozóként azt reméltem,
hogy a maga fiatalságát, energiáját és szenvedélyét
fel tudnánk használni az ügyeinknél,
a régi és új eseteknél is nagy segítségünkre lehetne.
Mindenképpen segítek, ha tudok.
Nem tudom irányítani, mit fogok látni.
A benyomások általában erősebbek,
és ilyenkor ezeket szoktam követni.
- Értem. - Szóval…
De általában a tárgyak is segítenek.
Segítenek meghatározni a kapcsolatot.
Az sem baj, ha nincs. De igazából…
Nincsenek tárgyaim.
Az akták viszont megvannak.
Értem. Rendben.
Mindkét ügyben holtpontra jutottunk.
Az egyik egy régebbi, a másik egy újabb ügy.
Érdekes, hogy miközben beszél, és nem sokat árul el,
de úgy érzem, az egyik ügynél az a kérdés,
hogy az illető él-e még, vagy meghalt.
Igen.
- Ez az egyik ügy? - Igen.
Jó, akkor most rajzolok.
Ez majd mutat egy irányt,
merre menjünk. Két esetünk van.
- Igen. - Az egyik régebbi.
A másik újabb.
Megpróbálom szétválasztani a kettőt,
de nézzük csak!
Csak egy pillanat. Rendben.
Az újabb esetnél
nem jön át az illető szelleme.
Látok egy nőt, de nincs utalás arra,
hogy az illető eltávozott volna.
- De nem kizárt. - Szerintünk él.
Értem.
Még egy másodpercet kérek.
Egy ilyen szeánsz egészen más,
mint amikor ott ül az illető, akinek meghalt egy szerette.
Médiumként halottakkal beszélek.
Ha nem halt meg, akkor egy másik képességet alkalmazok:
a távolba látást.
Csak a saját megérzéseimre alapozok,
de úgy érzem, az illető félt beszélni valamiről.
A távolba látás során intuitív benyomásokat fogadok be,
általában egy helyzetről, egy helyről, vagy egy személyről.
Ettől függetlenül ez a képesség is
a tisztánlátáshoz kapcsolódik.
Erős mentális képek, amelyek végül teljessé válnak,
és egy létező dolgot ábrázolnak.
Jól van. Úgy érzem, az illetőnek fáj,
hogy nem sokan figyelnek erre az ügyre.
Kisebbségek alulreprezentálásáról van szó,
és nem tudnak elegen arról,
hogy eltűnt.
Az újabb esetről az a benyomásom, hogy alulreprezentált,
legalábbis ez jön át.
Az újabb ügyben egy kisebbségiről van szó?
Értem. Ez érdekes.
Rendben. Megemlített álneveket,
különböző neveket, hogy másként ismerik.
Nem tudom a jelentőségét,
hogy bűncselekmény-e,
vagy csak egy becenév, de ezt látom.
Tudunk álnevekről? Vagy hogy más nevet használt?
- Igen. - Ez fontos része a helyzetnek.
- Értem. - Fontos része.
Ez egy fontos nyom, mert a nőnek nagyon szokatlan a neve van.
Ha más a helyzet, akkor más úton kell megtalálnom őt.
Igen. Tudunk olyasmiről, hogy például a telefonját, az e-mailjeit
alaposan átnézték-e?
Tudomásunk van róla, de nincs nálunk az anyag.
Értem. Van valami digitális nyom,
ami elárulná nekünk, hogy mi történt vele.
Például az utolsó SMS-ei.
Sok digitális eszköze volt.
- Ez fontos. - Igen.
Dokumentációt látok.
Ez a személy folyamatosan
mentális egészségi gondokkal küzdött.
Nem gondolom, hogy diagnosztizálták,
vagyis nem teljesen egyértelmű.
Még zavarosabb a helyzet,
mert úgy érzem, hogy az illető elmeállapota
nem volt tökéletes, és tovább romlott.
- De elment a kórházba. - Tényleg? Jól van.
Igen.
Előtte nem diagnosztizálták ezzel? Ez volt az első…
Nem, és nemrég jött ki.
Értem. Úgy érzem, nem csak pszichiátriai problémái vannak.
Olyan, mintha kísértené a múltja.
Van egy határozott érzésem azzal kapcsolatban,
hogy nincs egyedül.
Ez nem olyan, hogy valaki kimegy az erdőbe, és meghal.
Egyáltalán nem.
- De nem hiszem el, hogy ezt mondta. - Igen.
Hallotta, amit mondott?
Azt mondta, ez nem olyan, hogy valaki kimegy az erdőbe.
- Igen. - És meghal.
Mert ő kiment az erdőbe, hogy meghaljon.
Jaj! Értem.
De nem halt meg.
Értem. És tudják, miért?
Igen.
- Akkor jó úton haladunk. - Igen.
Betakart mindent iszappal.
Leírok ide valamit,
amit nem akarok, hogy a kamera lásson, de odaadom magának,
hogy vegye fontolóra.
- Egy pillanat! - Jó, rendben.
Ne less!
Ezt most odaadom.
Ez az újabb esetről szól.
Nézze csak meg, de kamerán kívül, ha lehet…
- Ne most? - De, elolvashatja,
csak úgy, hogy a kamera ne lássa!
Szeretnék tiszteletteljes maradni az illetővel szemben.
- Jól van. - Ez teljes mértékben igaz.
De…
Én…
Tudjuk ezt, szóval…
- Tudják? - Minden óra számít.
Értem. Gyanítom, hogy ezzel kapcsolatos a dolog.
És az, hogy mi történt az illetővel.
Igen.
TYLER NEM SZERETTE VOLNA EZT A KAMERA ELŐTT MEGBESZÉLNI
AZ ÁLTALA LÁTOTT DOLOG ÉRZÉKENY MIVOLTA MIATT.
- Nem adom fel a reményt. Még nem. - Én sem.
Most lássuk a régebbi ügyet!
Rendben.
Itt egy holttestünk is van. Jól van.
Arról beszél, hogy ki ennek az ügynek
a felelőse, ki nyomoz utána, ilyesmik.
Olyan érzésem van,
hogy valamit rosszul csináltak.
Kissé szövevényes ügynek tűnik,
és több mindent kellett volna csinálni, hogy kiderüljön, mi történt.
Szóval kicsit furcsa érzésem van.
- Teljes mértékben igaza van. - Értem.
Ez érdekes.
Ezt az érzést úgy tudnám leírni…
Meg is izzadtam, ez jó jel. Leveszem a kabátomat.
Fizikailag jönnek át a dolgok.
Na, jó.
Igen. Amikor kapcsolódom hozzá,
nehezen kapok levegőt.
És valami miatt fura érzés van a nyakamban.
Mintha levegő után kapkodnék. Hányingerem van,
amikor kapcsolódom hozzá.
Azta!
Olyan területen találták meg, ahol ismerős volt?
- Igen. Nagyon ismerős. - Igen, ez…
Hazafelé sétált.
Néha az ilyen eseteknél, ahol már minden erőforrást kimerítettünk,
csak egy kis részlet kell,
hogy ismét el tudjunk indulni. Szóval…
Van egy tényleges tetthelyünk, ami segíthet.
Értem. Rendben.
Voltam már tetthelyen,
de itt tudjuk, hogy van egy holttest,
csak nem tudjuk, mi vezetett a halálához.
Egyedi eset, hogy egy magánnyomozó is ott van,
miközben próbálom megérezni, mi történt pontosan.
Sok szempontból új területen vagyok.
Ez itt a tetthely.
Ez az ő kis emlékműve.
Érez bármit is?
Igen.
Letaglózó.
A feliratot fordította: Latkóczi Barbara