NETFLIXOVA SERIJA
DOLINA SANTA CLARITA KALIFORNIJA
Jesi li za malo tjestenine?
-Može. Znaš mene. -Dobro.
-Može. -Tražim li ikad drugo?
Znam, dosadan si. Sa sirom?
To sam baš napisao.
-Zamisli. Vidovita si? -Prestani.
-Nisi to napisao. -Gledaj, sir.
-Baš čudno. Bože. -Sir. Enigma. Dobro.
Baš si smiješan.
Znaš li da sam trebala ići na Stellin rođendan
i potpuno sam… Pozvali su me, ali ne bih išla.
-Pozvali su te? -Ne bih išla.
Ove godine?
Da. Navršila je 94 ili 95 godina.
Ali ljubazno su me pozvali.
-Ništa od toga. -Bome.
Da. Svašta se događa s njom.
A ja s njom ne želim imati posla.
Do prije dvije godine mislila sam da mi je Stella majka.
A ubojica je. Ovo će zvučati grozno.
Nije zla samo zato što je ubojica.
I svašta drugo je činila.
Znaš, još nisam sa Stellom razjasnila to kako sam završila kod nje.
Samo je lagala.
Cijeli sam život mislila da mi je majka. Ne znam kako je to uspjela izvesti.
I ne znam kako me uzela biološkoj majci.
Što je slagala da me je majka dala njoj?
Majka me sigurno nikad ne bi dala nekomu tako groznom i zlom.
U djetinjstvu sam čuo da je mamina mama bila u zatvoru.
To nije bila tajna, u zatvoru je bila 30 godina.
Veći dio moga djetinjstva bila je ondje.
Pisali su mi iz zatvora.
Da u Bibliji piše kako treba poštovati majku i oca.
Da nije u redu što je ne posjećujem i ne razgovaram s njom.
S takvom nećeš biti u vezi niti joj išta vjerovati.
Da. Zajednički Božić.
-Pa… -Znam, suludo.
Iskorištavala je Bibliju.
Citirala ju je i nametala tu ideju djeci.
I manipulirala je ljudima.
-Uvijek je išla u razne crkve. -Da.
Ondje je nalazila ranjive ljude. Mogla ih je obrađivati.
Govorila im je da trebamo novac i drugo. Pomagali bi. Vodila bi me njima.
-Da. -Bila sam dijete.
Vodila bi me njima u kuću. Dobro je znala s kojim ciljem.
Stella je ubojica. Prevarantica. Lažljivica.
Ne mogu… Ne znam gdje je tomu kraj.
Nema kraja popisu njezinih zala. Utjelovljenje je zla.
I to je zbilja nevjerojatno.
Da je još živa. Ima 94 godine.
Znaš, Tylere…
-Možda nikad neću doznati što se dogodilo. -Da.
To nije žena koja je počinila pokoju pogrešku.
To je Stella.
Cijeli život ljudima upropaštava život.
Moja je mama žrtva.
Ali preživjela je.
No ponajviše zaslužuje doznati što je bilo.
Zašto je mama nije mogla zadržati.
I zašto ju je ta žena uzela i nikad je nije vratila.
Čovjek bi mislio da kao medij mogu doći do pokojnika
i doznati kako je Stella došla do nje,
ali to ne ide tako.
Na neki način jednako kao i svi ostali ljudi tražim odgovore.
Ne znam, Tylere.
Ne znam kad će njezino zlo prestati. Valjda kad umre.
A ja ću se cijeli život morati nositi s tim.
Mogla je živjeti drukčije. Ta kriminalka oduzela joj je tu mogućnost.
Želim da uspije što je više moguće naći odgovore na pitanja.
Želim doznati nešto više o maminoj obitelji.
Želim otkriti neke nepoznate pojedinosti.
Mislim da si zajedno možemo veoma pomoći.
Ako smo voljni sagledati istinu,
bez srama, pozabaviti se njome.
DRAGA MAMICA
KALIFORNIJA
Neugodna vožnja.
-Ajme! -Zaboga!
-Jesi li ti to vidio? -Jebemti!
Kakva nizbrdica!
Već bih trebao voziti. Zbilja.
Ne moram ti govoriti kako da voziš.
Kada dođe taj dan, kad dobiješ dozvolu, bit ćeš super vozač.
Ne čini li ti se neki put da voziš?
Ali ti ne možeš pratiti put jer ništa ne vidiš.
Mislim da ću danas raditi s mnogo ljudi.
-Javlja mi se više osoba. -Da?
Javlja mi se jedna baka,
za koju mislim da je imala ispunjen život.
Otišla je kad je to željela.
Otišla je kad je bila spremna.
Zanimljivo.
Vidjet ćemo kako će sve ići danas.
Imam iznenađenje za vas.
Jedan moj bivši učenik,
kojega sam davno podučavala,
koji je veoma utjecao na mene,
i ja sam na njega.
To je tako divno. Želim da ga upoznate.
-Doći će ovamo? -Da.
Moji prijatelji misle da ćemo snimati
emisiju o tome kako je biti učitelj.
Nikomu ništa nisam rekla.
-Tvoj učenik iz San Diega? -Iz Hanforda. Ondje smo živjeli.
Hanford. Davno je to bilo.
Dobro.
-Ovo je baš fensi. -Da.
Ovdje je sve…
-Fensi? -Ne, bogato.
Dobro.
-Sretno! -Hvala.
Je li tko za piće? Ledeni čaj ili nešto?
-Može. -Da?
-Super. -Hvala.
-Corey je draga. -Divota.
-Imamo što gricnuti. -Da!
Pozdrav!
-Ajme! Ti si taj učenik? -Kako si?
Rekla nam je da čeka svog učenika.
-Zaboga! -Trish, došao je tvoj učenik!
-Zdravo! Ajme! -Kako ludo! Predobro.
Što?
-Ajme meni! -Pozdrav!
-Znaš tko je to? -Ne.
Holivudski medij. Tyler Henry.
Nisam imala pojma!
Baš mi je drago što te vidim.
Već godinu dana želim te vidjeti.
Da, nevjerojatno.
-A sada se to događa. Ajme! -Da.
-Mene je bome iznenadio. -Ajme!
-Idemo. Kakav pogled! -Dakle…
Pozdrav!
-Kako si? -Dobro. Kako ste, ljudi?
-Ludo. -Malo jedemo.
Nema problema. Drago mi je.
-Hvala. -Vidi nju.
-Nespretna domaćica. -Najbolja domaćica.
Ovo je tako ludo.
-Da. Zdravo, dušo. -Ludo. Pozdrav! Jeste li dobro?
Da!
-Fino. Drago mi je što sam ovdje. -Iznenađenje!
Iznenadili ste vidovnjaka, bravo.
Dobro. Dakle.
Nismo se dugo vidjeli. I mislila sam…
Oni su mi važni u životu.
Ti si mi važan.
Htjela sam vas spojiti.
Vidjeti hoćeš li ih iznenaditi.
Da, svi smo iznenađeni.
Bilo bi divno kad bi radio s njima.
Apsolutno.
-Razgovarali smo o tome. -Pitala je.
Svi smo veliki fanovi. Godinama to želimo.
„Jednoga dana”, mislila sam.
-A onda, zašto ne sada? -Apsolutno.
To će se dogoditi. Veselim se.
Nisam mislila da ću to doživjeti.
-Znam. -Zbilja.
Jeste li ikad radili s medijem?
-Ili slično? -Ne.
Dobro, super.
-A vi? -Malo.
Njegovu sam sposobnost otkrila
na satu matematike.
Tyler je sjedio straga.
Bio je tih i miran. Htjela sam doprijeti do njega.
Uvijek imaš takvo dijete, do kojeg treba doprijeti.
Onda se moja svekrva veoma razboljela.
Bila je u bolnici.
Onda me kći Kiki nazvala i rekla
da u bolnicu moram poslati Joshuu i Dellu.
Tu sam večer poslala djecu.
Odvezli su se u bolnicu, svi su bili ondje.
Preminula je. Kiki me ujutro nazvala i rekla da je umrla.
Rekla je da je sve bilo čudno. Izgledala je loše.
Onda je poslije smrti izgledala kao da će ustati i potrčati.
Izgledala je drukčije.
Onda sam rekla da idem raditi. Ušla sam u razred,
pokušavala držati nastavu. Napokon je zvonilo.
Sva su djeca izlazila, ali Tyler je još sjedio.
Sjedio je i onda me pitao možemo li razgovarati.
Rekla sam da možemo, naravno, i pitala o čemu.
Rekao je: „Ne znam kako ćete reagirati,
ali imam poruku za vas.” Začudila sam se.
„Koju?”, pitala sam.
Rekao je: „Lorraine vam poručuje
da je u redu plakati.”
Pogledala sam ga i slomila se.
Počela sam plakati. Nastavio je: „Poručuje vam neka plačete
i da je zahvalna što ste djecu poslali k njoj.”
„Sad je mnogo bolje, osjeća se kao da bi mogla trčati.”
Pogledala sam ga s nevjericom.
Jednostavno sam…
Bila preplavljena.
To je bila tako velika stvar. To sam trebala.
A ti si rekao da mi je aura drukčija.
Bila sam potpuno zabezeknuta.
Nije mi bilo jasno.
Vjerovala sam mu zato
što je nitko ne zove Lorraine.
Nitko.
-Svi je zovu baka. -Da.
-Ili Della. -Da.
Tyler je kao tinejdžer bio veoma povučen, tih i miran.
Svaki me dan pitao kako sam i što radim.
Sada mi je jasno zašto je bio tako povučen.
Cijelo je vrijeme primao velike količine informacija.
On je posebna osoba u mome životu, zbog njega sam bolji čovjek.
Tijekom ovoga procesa bilo tko se može javiti.
Često se pojave i živi i mrtvi.
Moram utvrditi tko je pokojan, tko je još živ. I što je točno poruka.
Također kojiput radim s predmetima.
Neki ljudi ponesu predmet, neki ne.
-Imate li što sa sobom? -Ne.
Nisam znala. Pa nisam ništa donijela. Ni ti.
Ja sam nešto uzela kad sam išla po piće. Kad sam te vidjela.
Je li vam pri ruci?
-Na ruci mi je. -Super. Stavite na stol, hvala. Divno.
Šalimo se malo.
-Uzet ću ga, za početak. -Dobro.
Vidjet ću što mogu dobiti. Pa ćemo prijeći na vas.
-Nadam se. -Dobro.
-Pa ćemo vidjeti. -Ajme.
Počet ću se povezivati.
Počet ću dovoditi ljude jednog po jednog.
Dobro.
Da.
S vama želim razgovarati o majčinoj strani obitelji.
Tako mi se čini.
Zanimljivo sve to primam.
Doznajem za dugačku lozu obrazovnih djelatnika.
Više naraštaja obrazovnih djelatnika raznih vrsta.
Vidim tri. Znate li za bar tri naraštaja?
-Da. -Super.
Moram spomenuti ovu ženu.
Više se povezujem s majčinom stranom obitelji.
Idem u tome smjeru, prema tome što primam.
Javlja se. Veoma intenzivno.
Želi da spomenem vašu mamu, koja odaje dojam života.
Treba na to misliti.
Dobro.
Istaknuo bih njezinu majku. S njom se nadamo stupiti u vezu?
-Da provjerim. -Nevjerojatno.
-Divno. -Pokazuje nešto smiješno.
Smiješnu referencu.
Smatra da je živjela ispunjeno.
Ne javlja mi nikakve traume, nije prerano umrla.
Šalila se da će izdržati do stote.
-Bila je blizu. -Izdržati do stote!
Ali mislim da nije izdržala.
-Bila je blizu. -Na pragu.
I ovo primam.
Ističe mi više toga.
-Eiffelov toranj. -Iz Pariza je!
-Ludo! -Vidim fotografiju.
Ona je ili ispred Eiffelovog tornja ili…
Ajme, da!
I to jako ističe.
-Trokutasti oblik. -Ajme meni.
-Dobro. -Iz Pariza je.
Iz Pariza je.
-Super. -Zamislite.
Zbilja super. Dobro.
Spominje svoje djevojke.
-Ima li više kćeri? -Dvije, da.
Vidim dva mjesta. U vezi sa kćerima,
pokazuje mi jednu ovdje, jednu ovdje.
-Istočna i Zapadna obala. -Daleko su.
-Vidim Floridu. -Ondje živi moja teta. Kći.
Dobro. Teta, Florida, čudno.
I veoma ističe svoj doživljaj biranja trenutka smrti.
Kao da je odgađala odlazak na drugi svijet dok nije bila spremna.
Ako ste se pitali je li birala trenutak smrti, jest.
Odgurnula je to što ju je zvalo i čekala da je moja djeca pozdrave. Onda je umrla.
-To veoma ističe. -Da?
Želi da to znate. Znala je da će se to dogoditi.
-I sve je kontrolirala. -Jest. Imaš pravo.
-Fenomenalno. -Sve si točno rekao.
-Fantastično. Vratit ću vam to. -Hvala.
Povezat ću se…
-Uzmite. -Sigurno?
-U slast. -Hvala.
Prelazim na nešto drugo.
Sad ćemo vidjeti. Ovo je zanimljivo. Dobro.
-Gle ti vjetar! -Da.
Izgledam kao Beyoncé tako s vjetrom u kosi.
Dobro.
Da.
Možemo li o mlađem pokojniku?
Koliko vidim, za vas je to malo veća trauma.
Netko tko je prerano umro.
Prije srednjih godina. Zbilja rano.
Ta se osoba javlja uz mnogo tjeskobe.
To znači da ne želi baš govoriti o svojoj smrti.
Zbog traumatske prirode smrti.
Vidim otkrivanje.
Nečijega tijela nakon smrti.
Fokus na to je velik. Ne želi da to bude trauma
ljudima u to uključenim.
-Da. -Ima toga još.
Naglasak je na tome, kad nekoga nađeš mrtvog.
-Smrt je svakako bila prerana. -Da.
Malo mi se teško povezati s tim jer mi se čini…
Vjerujem.
Ima situacija
u kojima se nisu pozdravili kako bi htjeli.
U tome slučaju to obično znači
da je bilo prilike za posljednju interakciju, no nije je bilo. Ima smisla?
Da, to bi bio moj prijatelj Travis.
Da.
Naš ga je prijatelj cijelu tu večer zvao, nije se javljao.
-Da. -I nije se probudio.
Imao je bolesno srce.
Prijatelj ga je našao u krevetu.
-Da, tako je. -Nije ga mogao probuditi. To je bilo…
Da.
Nemam riječi. Zbilja nemam riječi.
Kao da se ispričava zbog toga kako se sve dogodilo.
U principu. Nije jako precizno. Samo ističe taj osjećaj.
Istaknuo bih da je potpuno spokojan. Um mu je potpuno bistar.
-Potpuno je bistar. -Divno.
Mislim da prije smrti nije baš imao bistre misli.
S poštovanjem bih se tako izrazio.
-Da. -Zato sad ističe bistrinu.
Poručuje da je dobro.
-Ovdje je. -Divno.
I to je nekako iznimno tragično zato što mi se čini
da je umro baš kad je sve…
Išlo na bolje, da.
-Bio se potrudio da dođe do toga. -Da.
Da. I mnogima je pritom pomogao.
Zato smo svi bili jednostavno shrvani.
U svima je budio ono najbolje.
Takvi su ljudi posebni.
Baš predivno.
-Razbio te. -Bome.
-U redu je. -Dušo.
Ali dobro sam.
Sada mogu nešto reći njegovoj obitelji.
Ima tri kćeri.
Tako su ga voljele! Svi su ga voljeli.
Travis mi je pomogao da se promijenim,
da postanem onakva kakva bih trebala biti.
Bio mi je poput starijega brata. Kad sam ga trebala.
Da. Dobro.
Dok sam tu črčkao, koncentrirao se, poželio sam razgovarati s tobom.
O tvojoj mami.
-Dobro. -I malo je komplicirano.
Znaj da se javlja kao osoba koja je dobro.
Ali mislim da je naučila svašta otkako je umrla.
O tome što je mogla promijeniti.
Mislim da se u životu ponašamo najbolje što taj čas znamo.
Ali čini mi se i da kojiput
nije mogla vidjeti ili priznati svoje pogreške.
I da je možda mogla drukčije postupiti.
I mislim da želi poručiti
da joj je sada jasno i da joj je žao.
Moraš prihvatiti ispriku koju nikad nisi čula.
Nije lako.
Danas ti se želi ispričati jer nije shvaćala dok je bila živa.
Ne potpuno.
Ali sada, odande, sve shvaća.
A u trenucima kad si najviše trebala majku,
misli da nije bila sposobna to ti dati.
U potpunosti.
I sada poručuje da razumije i shvaća.
I da joj je žao.
I osjeća veliku ljubav prema tebi.
Mislim da joj je najviše žao što se gubila u detaljima.
Veoma se ponosi tobom kao majkom.
Nisi ponavljala njezine pogreške.
Divno.
I u svemu tome misli da si ti
najbolja kći koju je ikad mogla imati.
Ali otkad je umrla, mnogo je toga shvatila.
To je divno kad komuniciraš s pokojnicima. Vidiš njihovu preobrazbu.
Kako shvaćaju što su mogli drukčije raditi. Jako joj je žao.
-Hvala ti. -Nema na čemu.
-Ajme meni. -Sad je tebe razbio.
-Razbijam ljude! -Ali dobro se osjećam.
Tako se oslobađamo mučne prošlosti. To je cilj.
-To je poanta. -Riješiti prošlost.
Imale smo težak odnos.
Maltretirala me. Samo mene.
Nikad nisam shvaćala zašto.
I kad je umrla,
plakala sam jer sam mislila da nikad neću čuti ispriku.
Zato sam se sada šokirala.
Izvana se to nije vidjelo.
Kao u knjizi Draga mamica.
Da.
-Moj život s njom… -Da.
Ali drago mi je da se osjeća bolje.
Ispričava se i priznaje da je pogriješila. To je najvažnije.
Šokantno. Imam njezinu ogrlicu u autu.
Nisam je donijela.
Ne znam bih li željela komunicirati s njom.
-Da. -Ona je to trebala.
Čini se da je to bilo potrebno. I to je u redu.
Dobro. Zbilja mi pomažeš.
-Oduvijek. -Ti si meni pomogla.
Bilo mi je teško u srednjoj školi. Morao sam rano otići.
Zahvaljujući tebi mogao sam otići odande.
Srednja škola bila mi je iznimno toksična.
Iskreno, u jednome sam času zbilja pomišljao na samoubojstvo.
Nisam imao nikakvu potporu.
I osjećao sam se…
Kad si tinejdžer, problemi ti se čine većim.
I mislim da me bez tebe doista ne bi bilo.
Doista to mislim.
Podupirala si me, bila si dobra prema meni.
Bila si mi puno više od učiteljice.
Bilo mi je neizmjerno teško u školi.
Maltretirali su me i zlostavljali. Bio sam i medij i gej.
A i bio sam jedinac pa se nisam baš uklapao.
Učenici su vrlo različito reagirali na mene
i to mi je bilo veoma teško razdoblje.
Narušilo je moje psihičko i emocionalno zdravlje.
Užasavao sam se škole.
Svima govorim o tebi. O tome kako jedan učitelj može biti ključan u našem životu.
Može nam spasiti život.
A nisi ni znala. Htio bih da to znaš.
Da nije bilo tebe, mene danas ne bi bilo.
Pružila si mi ruku kad sam to najviše trebao.
Hvala ti.
Ajme meni. Idem sad u auto plakati.
-Baš. -Hvala. Ovo je divno.
Bilo mi je jako drago.
Hvala na ovome danas.
Nešto posebno.
-Dobro. -Hvala ti.
-Hvala! Pozdrav! -Zdravo!
Zdravo!
-Baš je bilo uzbudljivo. -Jest.
Tko bi mislio?
Baš je drag.
-Kako ludo! -Baš je jako drag.
-Odmah bih zvala mamu. -Da!
-Umirem. -Ludo.
Ja razmišljam koga ću sve nazvati.
-Travisova će obitelj… -Ludo.
Bit će oduševljeni.
Tyler to nikako nije mogao znati.
-Veliki zagrljaj. -Da.
-Baš ti hvala. -Nema na čemu.
DOLINA SANTA CLARITA KALIFORNIJA
-Neka se peče još malo. -Pa znam!
Pekla sam slaninu dok se nisi ni rodio.
Dobro.
Daj. Ti znaš peći slaninu?
Zna skuhati jaja.
Žalim što ga nisam naučila.
-Nije važno. -Sve što nisam.
Htjela sam biti dobra majka.
-A nisam ga naučila živjeti. -Nisam samostalan.
Sušila sam njegove hlače u sušilici.
U osnovnoj školi.
Da ujutro u školu obuče tople.
Ne valjda.
Je li Theresa zemaljski duhovni vodič?
Ne znam baš. Neka to ubaci u životopis.
Kad mi je svega previše, moram se dovesti u red.
Obratim se mami. Katkad me izluđuje, ali sjajna je.
Moraš izaći do 9.15 h.
Evo, žurim se.
-Frizura ti je dobra. -Pa, imam tvoje gene.
Da ti smočim kosu?
-Ili ćeš ti? -Ne. Mislio sam da ćeš…
Tko ti pomaže kad te ona izluđuje?
Kad me mama izluđuje…
Clint. Clint mi pomaže.
Dobra ti je majica.
-Dobro izgleda. Znojan sam. -Jesi.
Uvijek sam znojan.
Gaće su mi se uvukle visoko.
Otišle su na dalek put.
Kupaonica je odurna.
To ti je život.
Onda me on izludi. I onda dan provedem u samoći.
Ne, imam Nanci.
Lovi.
Hvala, Nancy!
Onda me ona izludi. Kaka u kući.
Pa se vratim Clintu. To je trokut.
-To mjesto… -Da.
Idemo u Sunset Boulevard.
Da, onamo i vozimo.
-Imam puno… -Idemo…
Puno dostava. Ne da primam puno toga.
Aha. Nije mi bilo jasno.
-Nešto primaš? -Osjećaš?
Pozdrav!
Vaša narudžba. Poslali su vam i nešto više.
-Divno, hvala. -Nema na čemu.
Već 4-5 godina radim za Project Angel Food.
Kako ste?
Ovo je tako super!
Odlično. Danas dobivate tri vrećice!
Mislim da se moj život sastoji od nastojanja da pomognem.
Najviše kao medij, ali lijepo je i kada drukčije mogu pomagati.
Hvala što dolaziš i pomažeš nam.
Nema problema.
Tylere!
-Kako si, Brade? -Dobro.
-Kako si? Baš mi je drago. -Kako je bilo danas?
-Odlično. Drago mi je što to radim. -Super.
-Htio sam razgovarati. -Zašto?
-Pardon. Bilo mi je drago. -I meni.
Znam da je ovo iznenada.
-Tvoja majka. -Aha.
Možemo li razgovarati?
-Može. -Otvoren si?
-Jesam. -Dobro.
Dobro je ako čovjek kojemu ću kao medij nešto reći to očekuje.
Inače to može biti malo previše za čovjeka.
Čak se može zatvoriti.
Zato to ne činim tako.
Ništa iznebuha ne govorim neznancima u dućanu.
Nikad ne znaš što je nekom u glavi. No sad,
mislio sam da to doista treba.
Dobro, imamo seansu.
-Sve je u redu, ništa dramatično. -Dobro.
Sve je dobro. Ali govorio bih o mami.
Zanimljivo je što želim spomenuti dječicu.
Čuvanje dječice.
To sam doživio na određen način. Stalno sam vidio dječaka.
Želi da se to zna. Ona prihvaća toga dječaka.
U životu nije mogla biti s njim kako je željela.
Ali prihvaća ga i stalno mi pokazuje
slike prihvaćanja, grljenja, ljubavi.
Ponosi se time kako si se ti snašao u obitelji.
Kako si stvorio svoju obitelj, doživljaj obitelji.
Baš zanimljivo. Ne mogu dovoljno istaknuti koliko se ponosi tobom.
Ali i tvojim partnerom. U braku si?
Jesam.
Želi i njega zvati svojim sinom.
Danas to trebaš čuti.
Ona ga prihvaća, to vidim.
Mama mi šalje dojam obitelji.
Tvoje obitelji. Toga dječaka. Ne znam kako,
ne znam što, ali vidim prihvaćanje.
I on će je upoznati kroz priče koje ćeš mu pričati.
-To je tako… -U budućnosti.
Da. Hvala ti na tome.
-Nema na čemu. -Moja mama…
Kad smo muž i ja posvajali sina,
nije htjela ni čuti za to. Rekla je:
„Bradley, ne želim o tome. Zašto to radiš?
Dovoljno je grozno što si gej.”
-Sad želite sina. -Da.
-Onda je odjednom umrla. -Da.
Prošle su godine. Sin ima 13 godina.
-I sada ona govori o tome. -I prihvaća to.
-I prihvaća ga. -Da.
Gabriel u zadnjih tjedan dana stalno traži priče.
Zato sam mu pričao mnogo priča
o svojoj energičnoj, divnoj, zanimljivoj majci.
Puno ti hvala, Tylere.
Zagrljaj od nje.
Znaj da se ponosi tobom.
Tvojim životom. Mislim da se ljudi promijene na bolje kad umru.
Ona se ponosi tvojom obitelji.
Hvala. I ja se ponosim.
I trebaš.
Mama zapravo nikada nije potpuno prihvatila to što sam gej.
Doista se trudila.
Imala je dobre namjere.
-Trudila se. -Da.
Kad je pri kraju bila s mojim mužem,
sjela je s njim, razgovarala, dala sve od sebe.
Ali njezino mi je odobravanje uvijek bilo važno.
I kad poslije toliko godina čujem da je uz nas, da prati, da se…
Da se ponosi mojom obitelji!
Da, to je prelijepo.
-To mi doista puno znači. -Baš mi je drago.
Nisam očekivao seansu danas.
Tyler doista ima velik dar.
I preko njega može s drugima podijeliti svoju ljubav i dobrotu.
To čovjeku iscjeljuje rane. Tako se ja danas osjećam.
-Pozdrav! Hvala! -Pozdrav!
DOLINA SANTA CLARITA KALIFORNIJA
-Prvo trebamo zdjelu. Uzmi je. -Evo, za sekundu.
To je ta veličina? Da.
U ovakvim trenucima shvatim da sam trebao obrijati vrat.
Sigurno je dlakav. Reci, imam li dlakav vrat?
-Je li strašno? -Ne jako.
-Ne jako? -Moglo bi biti gore.
-Četvrtina šalice vode. -Možeš li ti to?
Četvrtina? Koliko?
Četvrtina… Mislim da je to. Šalica je…
Izlizalo se. Ali to je četvrtina.
Ovo je previše.
Točno četvrtina. Ne znam za tebe…
Ne, čekaj!
-To je pola. -Da, dobro da nisi…
-Nije lako kuhati. -Hoćeš razbiti jaje?
Ma može. Gdje? U što?
Jebote. Dobro. Dođi, pilence.
-Što te kokoši jedu? Je li skuhano? -Trebaš pomoć?
-Nisi ga razbio. -Daj ti.
To znam.
-Što će biti ako kolač zagori? -Možda će dobiti Michelinovu zvjezdicu.
Za gume.
Koliko, 41 sekundu?
Minutu.
Možemo se 45 minuta gledati u oči.
-I onda reći jedan drugom što osjećamo. -Četrdeset minuta.
-Znaš da parovima govore… -To bi bila seansa.
I tako to možemo gledati.
-Halo? -Halo?
Pozdrav.
Poslali ste mi izjavu?
-Jesam. -Piše „potencijalni kriminalac.”
Da, uhićivan je.
-Pozdrav. -Zdravo.
-Gledam u vas? -Da, gospođo.
Ja sam Robin Martinelli, vlasnica Istražiteljske tvrtke Martinelli.
Privatna sam istražiteljica u Georgii i Alabami.
Imam kriminalne i građanske slučajeve.
Skrbništvo nad djecom, bračne prevare, nestali, ubojstva.
Seksualni zločini.
Nije plaćao račune. Ima retencija.
-Nazvat ću te poslije. -Može.
Zdravo.
-Kako ste? Tyler. -Baš mi je drago.
-Heather. -Robin Martinelli.
-Tyler. -Drago mi je.
Tyler je danas došao pomoći meni i tvrtki
da otkrijemo bilo kakav trag
u vezi s dva moja slučaja.
Samo želim reći,
kad sam te vidjela na televiziji sa zvijezdama,
kao privatna istražiteljica zbog svojih sam se slučaja nadala
da ćeš tako mlad, s tom energijom,
moći pomoći oko tih slučajeva.
Starih i novih. Nadam se da možeš pomoći.
Svakako. Rado ću pomoći kako god mogu.
Ne mogu upravljati time što doznajem.
Obično sve to primam prilično intenzivno.
I onda slijedim put kojim me to vodi.
-Da. -To je to.
Obično predmeti budu od pomoći.
Katkad mi pomognu da nađem vezu.
Nije važno ako ništa nemate, iako bi…
Nemam nikakve predmete.
Imam njihove spise.
Dobro.
Zapeli smo s oba slučaja.
Jedan je slučaj stariji, a drugi noviji.
Dok još niste previše toga rekli, nešto je zanimljivo.
Bavi li se bar jedan slučaj time je li osoba živa ili mrtva?
-Da. -Dobro. To je jedan od dva slučaja?
-Da. -Dobro. Počet ću šarati.
Da dobijemo neki dojam
o smjeru u kojem idemo. Dva slučaja.
-Da. -Jedan stariji.
Jedan noviji.
Pokušat ću ih razdvojiti.
Da vidimo.
Još samo malo. Dobro.
Za noviji slučaj…
Ne javlja mi se duh te osobe.
Moram istaknuti ženu.
Ali nema nikakvih naznaka da je pokojna. No želim biti jasan.
-Možda jest. -Mislimo da nije.
U redu.
Još samo malo.
Seansa o nekom slučaju razlikuje se
od seanse s nekim tko je izgubio voljenu osobu.
Ja komuniciram s pokojnima.
Ako nije pokojna, trebam se poslužiti drukčijom vještinom, telepercepcijom.
Sve to doznajem intuicijom.
Ali stalno mi je u glavi misao da se ta osoba bojala išta reći.
Telepercepcijom primamo intuitivne impresije.
Obično o nekoj situaciji, mjestu ili osobi.
No vještina upošljava mentalne sposobnosti koje obično pripisuju vidovitosti.
Primaš snažne mentalne slike kojima nešto doznaješ o nečem što postoji.
Mislim da treba spomenuti
manjak svijesti u vezi s tim slučajem.
Kao da su manjine zapostavljene
ili nema dovoljno svijesti o njihovu nestanku.
U vezi s novim slučajem stalno dobivam dojam da je nešto zapostavljeno.
To je najvažnije.
Je li osoba iz novoga slučaja iz manjina?
U redu. Zanimljivo.
Dobro. Spominju mi pseudonime.
Druga imena. Drukčije predstavljanje.
Ne znam što to znači. Je li važno za kriminalnu stranu.
Ili se radi samo o nadimku. Ali stalno to dobivam.
Je li netko imao pseudonim? Lažno ime?
-Da. -Dobro. To je ovdje jako važno.
-Dobro. -To je jako važno.
To je važan podatak jer ona ima veoma neobično ime.
Ako to nije pravo ime, moram je tražiti drugim putem.
U redu. Jeste li njezin telefon, internet,
sve to, temeljito istražili?
Forenzički znamo za to, ali nemamo pristup tomu.
U redu. Nešto digitalno
omogućilo bi nam da doznamo što je s njom.
Posljednje poruke.
Živjela je digitalno.
-Ima toga. -Svakako.
Dobivam dojam dokumentiranosti.
I želim jasno reći da je ta osoba istodobno imala psihičkih problema.
Možda nije imala dijagnozu.
Nije sve potpuno jasno.
I to nam otežava zadatak.
Jer mislim da ta osoba nije baš bila dobro i to se pogoršalo.
-Ali bila je u psihijatrijskoj bolnici. -Je li? Dobro.
Je li imala dijagnozu otprije ili je to prvi put?
-Ne. I baš je bila izašla. -U redu.
Ali tu nisu važni samo psihički problemi.
Kao da je progoni prošlost.
Ovdje je čudno
što zbilja mislim da nije sama.
Nije otišla u šumu i umrla. Nije takva situacija.
Ne vjerujem da si to rekao.
Znaš što si rekao?
Misliš da nije otišla u šumu.
-Da. -I umrla.
Pokušala je otići u šumu i umrijeti.
Oh. U redu.
Ali nije.
Aha. Znamo li zašto?
Da.
-Onda mislim da smo na pravome putu. -Jesmo.
Stvari je prekrila blatom.
Nešto ću zapisati, u povjerenju.
Ne želim da to kamere snime. Dat ću vam.
-Jedna misao. Samo malo. -Dobro.
Pazite.
Dobro, sad ću vam to dati.
Za noviji slučaj.
Nemojte otvoriti pred kamerama. Pazite da se ne vidi.
-Ne sada. -Pogledajte.
Samo nemojte da kamera snimi.
Htio bih toj osobi iskazati poštovanje, ne narušavati joj intimu.
-I… -To je potpuno točno.
Ali…
Pa…
To znamo.
-To znate? -Svaki je sat važan.
U redu.
Mislim da je nešto povezano s tim.
S tim što joj se dogodilo.
Da.
TYLER JE ZAUSTAVIO KAMERE ZBOG OSJETLJIVOSTI INFORMACIJA
-Još nisam izgubio nadu. -Ni ja.
Prijeđimo sada na stariji slučaj.
Dobro.
Tu imamo tijelo. U redu.
Dobro. Govore o tome
tko bi vodio taj slučaj, tko bi ga istraživao.
Nekako mi se čini da je netko nešto pogrešno vodio.
Sve je nekako zamršeno.
Kao da su trebali učiniti više kad su trebali otkriti što se zbiva.
Nekakav čudan osjećaj.
-To je potpuno točno. -U redu.
Zanimljivo.
Primam jedan osjećaj, samo ga ovako mogu opisati.
Oznojio sam se, to je dobro. Moram se skinuti.
Tjelesno počinjem primati.
Dobro.
Zbog toga slučaja iz nekog razloga teško dišem.
Imam neki jako čudan osjećaj u vratu.
Kao da hvatam zrak.
Povezivanje s tim stvara mi mučninu.
Čovječe.
Je li nađen u području koje mu je bilo poznato?
-Da, veoma. -Eto to…
Hodao je kući.
Katkad u takvim slučajevima, kad istraga zapne,
samo jedan novi detalj može otvoriti novi put.
Da. Postoji mjesto zločina. To bi ti moglo pomoći.
U redu. Dobro.
Bio sam na mjestu zločina.
Ali sada znamo da postoji tijelo.
No ne znamo zašto je mladić umro.
Situacija je jedinstvena. Privatna istražiteljica je s nama
dok pokušavam osjetiti što se dogodilo.
Po mnogočemu sam u novoj situaciji.
To je mjesto zločina.
Ovo je njegov spomenik.
Osjećaš li išta ovdje?
Da.
Preplavilo me.
Prijevod titlova: Vida Živković