EN NETFLIX-SERIE
CALIFORNIEN
Hvad siger du til pasta?
-Fint. Du kender mig. -Okay.
-Fedt. -Beder jeg om andet?
Du er så kedelig. Vil du have cheddarost på?
Det er sidste på min liste.
-Det er sjovt, at … Er du synsk? -Stop.
-Det skrev du ikke. -Se. "Cheddarost".
-Hvor vildt! Du godeste. -Cheddar. En gåde. Godt.
Du er så morsom.
Ved du, jeg skulle til Stellas fødselsdagsfest,
og jeg var inviteret, men det kunne jeg ikke drømme om.
-Blev du inviteret? -Jeg ville ikke.
I år?
-Ja, hun blev vist 94 eller 95. -Hold da op.
Men de var bare høflige og inviterede mig.
-Det sker aldrig. -Det må du nok sige.
Der sker bare så meget omkring hende, og jeg vil ikke have med hende at gøre.
Indtil for to år siden troede jeg, at Stella var min mor.
Den morder. Det her lyder nok frygteligt.
Hun er ikke kun et dårligt menneske, fordi hun er morder.
Hun gjorde også meget andet.
Jeg har stadig ikke konfronteret hende med, hvordan hun fik mig.
Hun fortalte bare løgn på løgn.
Hele livet troede jeg, hun var min mor,
og jeg aner ikke, hvordan hun fik den kringlet.
Og hvordan hun fik mig fra min biologiske mor.
Hvilke løgne fortalte hun, så min mor afleverede mig til hende?
Min mor ville aldrig have givet mig til en så ond og modbydelig som hende.
Som barn fik jeg fortalt, at min mormor havde siddet i fængsel.
Det var ingen hemmelighed, for hun sad i 30 år,
så hun sad inde i det meste af min barndom.
Folk fra fængslet skrev til mig:
"I Biblen står der, at man skal
ære sin mor og far. Det er forkert, du ikke besøger hende,
og du ikke vil tale med hende."
Det er ikke en, man holder kontakt med eller stoler på.
Ja. Lad os holde jul sammen.
-Tja… -Ja. Det er helt galt.
Hun brugte klart Biblen til sin fordel
og kunne citere den og bruge den imod sine børn.
Og manipulere folk på alle måder.
-Hun gik altid ind i kirker. -Ja.
Der fandt hun de sårbare mennesker, hun kunne bearbejde.
"Vi mangler penge. Vi mangler dit og dat." Så hjalp de hende. Hun tog mig med.
-Ja. -Jeg var jo lille.
Hun tog mig med rundt, og hun vidste, hvad hun gjorde.
Stella er morder. En svindler. En løgner.
Jeg kan ikke … Jeg ved ikke, hvor det ender henne.
Det fortsætter bare derudad. Hun er alt, et dårligt menneske kan være.
Og det vanvittige er, at hun er 94 år gammel og stadig i live.
Ved du hvad, Tyler?
-Jeg finder måske aldrig sandheden. -Ja.
Vi taler ikke om en kvinde, der begik enkelte fejl.
Vi taler om Stella,
der hele sit liv har ødelagt andres liv.
Jeg tror, min mor ikke bare blev et offer,
men også en overlever.
Men hun fortjener også svar på, hvad der skete.
Hvorfor kunne hendes mor ikke beholde hende?
Og hvorfor tog hende den anden hende uden at aflevere hende igen?
Man skulle tro, jeg som medium kunne kontakte den anden side
og høre, hvordan Stella fik fat i hende, men sådan fungerer det ikke.
På en måde er jeg som alle andre i min jagt på svar.
Jeg ved det ikke, Tyler.
Jeg ved ikke, hvor det ender med hende. Nok den dag hun dør.
Jeg bliver overladt til selv at bakse med det resten af livet.
Hendes liv kunne have været anderledes. Det tog denne kriminelle fra hende.
Jeg ønsker, at min mor får så meget afslutning som muligt.
Jeg vil vide mere om, hvad der skete i min mors familie.
Jeg vil have svar på nogle af de manglende detaljer.
Jeg tror, det tilsammen kan give en masse heling,
hvis vi vil se tingene for det, de er,
uden skam og se på dem igen.
CALIFORNIEN
Her er meget bumpet.
-Hold da kæft. Det er… -For guds skyld!
-Kors! Så du det? -Kors i røven!
-Det er stejlt. -Hold da op.
Jeg burde køre nu. Det mener jeg.
Jeg behøver ikke lære dig at køre,
for jeg ved, når den dag kommer,
og du får kørekort, bliver du en god bilist.
Føler du ikke af og til, at du kører?
Men du kan ikke navigere, for du kan ikke se en hånd for dig.
Jeg skal vist læse flere personer i dag.
-Der kommer flere grupper til mig. -Virkelig?
Jeg har en bedstemor,
som vist levede et fuldt liv.
Og hun timede sin bortgang.
Så hun gik bort, da hun var klar til det.
Interessant.
Vi må se, hvordan det går i dag.
Jeg har en overraskelse til jer.
Der var en af mine elever,
som jeg underviste for længe siden, og han påvirkede mit liv rigtig meget.
Jeg påvirkede også hans liv meget,
og det er fedt. Jeg synes, I skal møde ham.
-Kommer han helt hertil? -Ja.
Alle mine venner tror, at vi skal
optage en udsendelse om, hvordan det er at være lærer,
og jeg har intet fortalt dem.
-Var han din elev i San Diego? -Nej, i Hanford. Vi boede der.
Hanford. I gamle dage.
Okay.
-Her er fornemt. -Ja.
Jeg føler mig meget…
-Fornem? -Nej, velhavende.
-Okay. -Okay.
-Pøj, pøj med læsningen. -Tak.
Vil nogen have noget at drikke? Iste eller…
-Ja, tak. -Ja?
-Det ville være godt. -Tak.
-Corey er så flink. -Det er skønt.
-En chance for at smovse. -Præcis.
Hej!
-I guder! Er du eleven? -Hvordan går det?
Hun fortalte os lige om en af sine elever.
-Du godeste! -Trish, din elev er her!
-Hej! Du godeste! -Hvor vildt! Hvor sjovt.
Hvad?
-Du godeste! -Hej!
-Kender du ham? -Nej.
Han er mediet fra Hollywood. Tyler Henry.
Det anede jeg ikke!
Det er så godt at se dig.
Jeg har ønsket at se dig i et år nu.
Ja. Det var sådan…
-Nu sker det så. Kors! -Det sker.
-Han overraskede mig da. -Du godeste.
-Ja! Lad os. Sikken udsigt. -Nå…
-Hej! -Hej!
-Hvordan går det? -Hvordan går det?
-Hvor vildt. -Vi spiser lige.
Helt fint. Skønt at møde jer.
-Tak! -Se lige dig, Core.
-Jeg er den kluntede værtinde. -Den skønne værtinde.
Det er helt surrealistisk.
-Ja. Hej, søde. -Sjovt. Hej! Har alle det godt?
Ja!
-Godt! Rart at være her. -Overraskelse!
Du overraskede en synsk. Det er godt gået.
Godt, så.
Jeg har ikke set dig længe, så jeg tænkte bare…
Dem her er vigtige i mit liv. Du er en vigtig person for mig.
Jeg tænkte: "Før dem sammen."
Jeg ville se, om du ville overraske dem.
Jeg er overrasket. Det er alle.
-Hvis du læste dem, ville det være… -Helt klart.
-Vi har talt om det… -Hun har spurgt.
Vi er kæmpefans. Vi har talt om det i årevis.
Ja. Jeg tænkte: "En eller anden dag."
-Jeg tænkte: "Lad os gøre det nu." -Helt klart.
Vi får det til at ske. Jeg er spændt.
Jeg troede ikke, jeg ville opleve det.
-Nej. -Seriøst.
Er I blevet læst før?
-Noget lignende? -Nej.
Okay, fint.
-Er du? Okay. -En lille smule.
Den måde, jeg opdagede hans evner på,
var i mine matematiktimer.
Tyler sad bagerst på en stol.
Han var helt stille, og jeg tænkte: "Regn ham ud."
Den elev, hvor man tænker: "Jeg regner den ud."
Og så blev min svigermor meget syg.
Hun kom på hospitalet.
Min datter ringede og sagde: "Mor, send Joshua og Della herned."
Jeg sendte børnene afsted samme aften.
De tog derned, så de allesammen var på hospitalet.
Hun døde, og Kiki ringede næste morgen: "Hun er død.
Det var vildt, for hun så virkelig skidt ud."
Da hun var død, sagde hun: "Hun så ud, som om hun var klar til at løbe."
Hun så helt forandret ud.
Jeg sagde: "Jeg tager på job." Jeg gik ind i klasselokalet,
og jeg prøvede at undervise, og endelig ringede klokken.
Alle eleverne gik, og Tyler blev siddende ved bordet.
Han sad der bare: "Miss Camp, kan jeg tale med dig?"
Jeg sagde: "Klart. Hvad vil du tale med mig om?"
Han sagde: "Jeg ved ikke, hvordan du vil tage det,
men jeg har en besked til dig." Jeg var sådan…
Jeg sagde: "Ja?"
Han sagde: "Lorraine ønsker, jeg fortæller dig,
det er okay at græde." Jeg så på ham og brød helt sammen.
Jeg græd, og han sagde: "Du skal vide, det er okay at græde,
og hun takker dig, fordi du sendte børnene hjem til hende."
Hold da op.
"Hun har det meget bedre og føler sig klar til at løbe."
-Jeg så på ham og var bare… -Hold da op.
Og jeg…
…havde et øjeblik.
Det var stort. Det havde jeg brug for den dag.
Du sagde: "Jeg så, din aura var forandret."
Jeg tænkte: "Hold da op! Hvad sker der? Hvad foregår der?"
Grunden til, at jeg troede ham, var, at ingen kalder hende "Lorraine".
Ingen.
-Alle kalder hende "Nan". -Ja.
-Eller "Della". -Ja.
Da Tyler var teenager, var han meget stille og for sig selv.
Han spurgte altid til mig: "Hvordan går det? Hvad sker der?"
Når jeg tænker tilbage på det, giver det mening, han var så stille.
Han fik så mange oplysninger hele tiden.
Han er et helt særligt menneske i mit liv, som har ændret mig til det bedre.
Når jeg går ind i processen, kan hvem som helst komme.
Ved læsninger vil både levende og døde blive anerkendt.
Jeg skal gennemskue, hvem der er døde, og hvem der stadig lever,
og hvad budskabet er.
Jeg arbejder også af og til med ting.
Nogle har ting med, andre ikke. Har I ting med i dag?
Jeg vidste intet, så jeg har ikke. Du har ikke noget med.
Jeg tog en ting, da jeg hentede drinks, fordi jeg så, du var her.
Har du den ved hånden nu?
-På min finger. Lige her. -Fedt. Vil du lægge den der? Godt.
Vi har jokes.
-Jeg holder den til en start. -Okay.
Så ser jeg, hvor langt den rækker.
Jeg når nok jer.
-I teorien. -Okay.
-Vi ser, hvad der sker. -Kors.
Jeg begynder at skabe kontakt.
Jeg henter folk ind én efter én.
Godt.
Okay.
Ja.
Når vi taler med dig,
vil jeg tale om din mors side af familien, føles det som om.
Det kommer på en interessant måde.
De vil tale om en lang række af undervisere.
Flere generationer af undervisere i en eller anden form.
Men jeg ser særligt tre. Kender du mindst tre generationer?
-Åh ja. -Okay, fedt.
Jeg må tale om en kvinde.
Jeg har mere kontakt til din mors end din fars side.
Der skal jeg hen, kan jeg fornemme.
Hun kommer. Hun er meget insisterende.
Hun vil tale om din mor, som virker levende på mig.
-Godt at huske. -Ja.
Okay.
Jeg må fremhæve hendes mor. Er det hende, du vil høre fra?
-Jeg sikrer mig bare. -Vildt, ja.
-Skønt. -Hun viste mig noget sjovt.
Som henvisning er det sjovt. Hun levede vist et fuldt liv.
Hun viser ikke meget smerte. Hun lod ikke til at dø for tidligt.
Der er en joke om at prøve at: "Holde ud, til jeg er 100 år."
-Hun nåede det næsten. "Jeg bliver 100 år!"
Jeg føler, hun ikke nåede det.
-Hun var tæt på. -Næsten, ja.
Den måde, det kommer på,
understreger hun et par ting.
-Hun viser mig Eiffeltårnet. -Hun er fra Paris!
-Vildt! -Men der er et billede.
Et billede af hende foran Eiffeltårnet…
Du godeste, ja.
Det bliver fremhævet meget.
-Jeg ser trekantformen. -Åh gud.
-Ja. Godt. -Fra Paris.
Hun er fra Paris.
-Fedt. -Det er sjovt.
Rigtig fedt. Okay.
Hun påpeger et par ting i relation til sine piger.
-Har hun mere end én datter? -To piger, ja.
Der er en forbindelse til to steder. Hvad døtrene angår,
viser hun mig vist én her og én der.
-Østkyst og vestkyst. -Geografisk adskilt.
-De nævner Florida. -Hvor min tante bor. Hendes datter.
-Forstået. Tyler, tante, Florida. Sært. -Vildt!
I det, der kommer nu, anerkender hun en følelse af at time sin død.
Det føles, som om hun udskød sin død og døde, da hun var klar.
Har familien sagt: " Gad vide, om hun holdt ud og timede det",
så gjorde hun det bestemt.
Hun skubbede alt væk og ventede på, at mine børn sagde farvel.
Så døde hun. Ja, hun timede det.
-Det bliver fremhævet. -Ja?
Det skal være kendt. "Jeg vidste, det ville ske.
-Jeg havde styringen til sidst." -Ja, hun havde. Korrekt.
-Det er vildt. -Det var præcis sådan.
-Utroligt. Du får den her tilbage. -Tak.
Jeg vil forbinde…
-Tag noget. -Sikker?
-Ja. Velbekomme. -Tak.
Jeg skifter gear.
Vi går videre. Det er ret interessant. Okay.
-Tag lidt vind! -Ja.
Jeg føler mig som Beyoncé med vind i håret.
Okay, så…
Ja.
Skal vi tale om en yngre person, der døde?
Det er mere smertefuldt for dig, lader det til.
Det er en, der døde for tidligt.
Ikke engang midaldrende. Vi taler meget tidlig død.
Personen virker meget angstfyldt.
Når det sker, betyder det, de tøver med at tale om døden
på grund af den smertefulde måde, det skete på.
Der fremhæves opdagelse og at se den døde efter bortgangen.
Det fremhæves, og at det ikke skulle bringe smerte
for de involverede.
-Ja. -Men det er et hele.
Det handler meget om, når vi finder en, der er død.
-Det var helt klart for tidligt. -Ja.
Den slags er hårdt at fokusere på, for jeg føler det, som om…
Klart.
Der var nogle situationer,
hvor de ikke kunne sige farvel, som de ønskede det.
Når jeg får den slags, angiver det
chancen for et sidste møde, der ikke blev udnyttet. Giver det mening?
Ja. Det var helt sikkert min ven Travis.
Ja.
En af vores venner prøvede at kontakte ham hele aftenen uden held.
-Ja. -Og han vågnede ikke igen.
Han havde vist hjerteproblemer, og vores ven fandt ham i sengen.
-Det er rigtigt. -Han kunne ikke vækkes. Det var…
Ja.
Jeg har ingen ord. Det har jeg virkelig ikke.
Han undskylder nærmest for den måde, det skete på.
Stort set. Det er vagt. Han understreger bare følelsen af
total fredfyldthed.
Han fremstår yderst mentalt afklaret.
-Yderst mentalt afklaret. -Skønt.
Jeg tror, han før sin død nok ikke var helt … i psykisk balance,
for at sige det respektfuldt.
-Ja. -Han anerkender sin afklarethed nu:
"Jeg har det godt."
-Han er her. -Skønt.
Det er på en måde ekstra tragisk, for det føles, som om
han døde, da tingene var…
Ved at vende.
-Han havde knoklet for det. -Ja, han havde.
Ja. Og han hjalp mange andre på sin vej,
og det er nok derfor, vi allesammen var helt slået ud.
Han fik det bedste frem i alle.
De mennesker er noget særligt.
Det er helt utroligt.
-Du fik lige røvfuld. -Ja.
-Det er okay. -Åh, søde.
Men det føles godt.
Jeg føler, jeg kan sige det videre til hans familie. Han har tre døtre.
De elskede ham så højt. Alle elskede ham.
Travis hjalp mig virkelig med at skifte ham
og blive den, jeg burde være.
Han var som en storebror for mig, da jeg behøvede en.
Ja.
Godt.
Imens jeg tegnede her og fokuserede der, følte jeg, jeg skal tale med dig.
Jeg skal tale om din mor.
Okay? Og det er lidt indviklet.
Du skal vide, at når hun kommer, går hun fint igennem.
Men jeg føler, hun siden sin død har lært meget om,
hvad hun kunne have gjort anderledes.
I livet gør vi, hvad vi kan med det, vi har.
Men jeg føler også, der var tider,
hvor hun ikke kunne se eller indrømme, når hun tog fejl.
Og når hun kunne have handlet anderledes.
Og den måde, det kommer på,
føles sådan: "Jeg forstår det nu. Undskyld."
Du måtte acceptere den undskyldning, du aldrig fik.
-Hold da op. -I dén grad.
Hun vil undskylde i dag, for hun så det ikke, da hun levede.
-Hold da op. -Ikke helt.
Hun ser det nu, der hvor hun er.
Af og til, når du mest af alt havde brug for en mor,
havde hun svært ved at kunne indfri det og give dig det fuldt ud.
Hun giver følelsen af: "Jeg forstår det godt nu.
Det er jeg ked af."
Når hun kommer igennem, er der stor kærlighed til dig.
Mest af alt føler jeg, at hun ønsker, hun ikke havde fortabt sig i detaljer.
Hun er så stolt over den måde, du håndterer dine børn på.
Du begår ikke de samme fejl.
-Jubi! -Det er smukt.
Og i det føler hun, at du er den bedste datter,
hun nogensinde kunne have haft.
Men hun har forstået meget siden sin død.
Og det er det smukke, når folk kommer. De ser anderledes på,
hvad de kunne have gjort anderledes. Hun er virkelig ked af det.
-Tak. -Det var så lidt.
-Du godeste. -Nu fik du røvfuld.
-Giver røvfuld, skriver navne. -Men det føles godt.
Godt. Den slags er en lettelse. Det er målet.
-Det er det, det handler om. -Afslutning.
Vi havde et meget sært forhold.
Hun var meget hård kun over for mig.
Jeg forstod aldrig årsagen.
Selv, da hun døde,
græd jeg og tænkte: "Jeg får vist aldrig en undskyldning."
Og jeg er så … Det er lidt rystende.
Mange mennesker vidste det ikke.
Det var næsten som en "Mommie Dearest".
Ja.
-Mit liv med hende… -Ja.
-Det er godt, hun har det bedre. -Ja.
Der er ansvarlighed i den undskyldning, og det er det vigtige.
Det er rystende, for jeg har hendes halskæde i bilen,
men tog den ikke med her, fordi jeg ikke vidste, om jeg ønskede, hun kom igennem.
-Ja. -Hun havde brug for det.
Det lyder, som om det var nødvendigt, og det er helt fint.
Godt. Du er en velsignelse.
-Det har du altid været. -I lige måde.
Det var en hård tid for mig i high school. Jeg måtte droppe ud.
Takket være dig kunne jeg det og komme væk fra det miljø,
men det var meget giftigt for mig i high school.
Og helt ærligt var der et tidspunkt, hvor jeg overvejede selvmord.
Jeg fik ikke den støtte, jeg havde behov for.
Og jeg følte mig som…
Som teenager er tingene meget større.
Var det ikke for dig, havde jeg nok ikke været her i dag.
Helt ærligt.
Med den støtte og kærlighed, du gav mig. Du var langt mere end en lærer for mig.
Mine high school-år var utroligt svære.
Jeg blev plaget og mobbet. Jeg var medie, men også bøsse.
Og så var jeg enebarn, så jeg gik mine egne veje.
Jeg fik meget blandede reaktioner fra folk,
og det var en meget svær tid i mit liv.
Det var hårdt for psyken og mit følelsesmæssige helbred.
Jeg frygtede at gå i skole.
Jeg fortæller alle om dig, og at én lærer kan gøre en forskel
i folks liv, fordi de kan redde ens liv.
Du anede det slet ikke. Jeg håber, at du ved,
at uden dig, sad jeg ikke her på denne stol i dag.
Du rakte hånden ud, da jeg behøvede den allermest.
-Tak. -Nårh!
Du godeste. Jeg går ud i bilen og græder nu.
-Ja. -Tak. Det er godt.
Det var godt at møde jer allesammen.
-Men tak for i dag. -Godt.
Særligt til dig. Ja.
-Godt. -Tak.
-Tak. Pas på dig selv. -Hej!
Hej!
-Det var spændende. -Ja.
Vildt, ikke?
Han er så sød.
-I guder. Det var vildt. -En nusergøj.
-Jeg vil ringe til min mor. -Ja.
-Jeg dør. -Sindssygt.
Jeg har tænkt på alle de opkald, jeg skal foretage.
-Travis' familie vil… -Det er vildt.
De bliver så glade.
Tyler kunne umuligt have vidst det.
-Stort kram. -Stort kram.
-Mange tak. -Det var så lidt.
CALIFORNIEN
-Det skal have lidt mere. -Det ved jeg.
Jeg har lavet det, siden før du blev født.
Okay.
Kom nu. Kan du stege bacon?
Han kan koge æg.
Jeg fortryder, jeg ikke lærte ham det.
-Ja, ja. -Ugjorte ting.
Jeg troede, jeg var en god mor sådan.
-I stedet for at lære ham at leve… -Du gjorde mig afhængig.
Jeg varmede hans bukser i tørretumbleren,
da han gik i skole,
-så de var varme, når han skulle afsted. -Nej!
Er Theresa en jordbunden skytsånd?
Det ved jeg ikke. Hun kan skrive det på cv'et.
Når jeg er overvældet, behøver jeg hjælp til at komme ned.
Jeg går til min mor. Hun driver mig til vanvid, men er skøn.
-I bør ikke køre senere end kl. 9:15. -Godt. Jeg skynder mig.
-Håret er flot. Har du sat det? -Jeg har dine gener.
Skal jeg gøre dit hår vådt?
-Gør du det? Okay. -Nej. Jeg troede, du ville…
Hvem får dig ned, når hun gør dig vanvittig?
Når min mor gør mig vanvittig, får Clint mig nok ned igen.
Fin "tie-dye", du har der.
-Flot. Jeg er svedig. -Du er svedig.
Det er jeg altid.
Mine underbukser er kravlet op.
De er på vej på eventyr. Vi snakker om en lang rejse.
Rejsen er ikke. Badeværelset er ulækkert.
Det er de ægte ting, ikke?
Så gør han mig vanvittig, og så vil jeg bare være lidt alene.
Nej, jeg har Nanci.
Talent. Av! Tak, Nanci.
Så gør hun mig vanvittig og prutter på trappen.
Så er jeg tilbage til Clint. Det er en trekant.
-Stedet… -Ja.
-Vi skal til Sunset Boulevard, så… -Ja, der er vi på vej hen.
-Jeg har lidt… -Vi tager den…
-Der går meget ud, men kun lidt ind. -Åh.
Du er her meget. Jeg tænker: "Hvad?"
-Kommer der noget? -Mærker du det?
Hej!
Din ordre er der. De har ekstra til dig i dag.
-Skønt. Mange tak. -Ja. Selv tak.
Jeg har været med i Project Angel Food i fire eller fem år nu.
-Hvordan går det? -Jeg er så spændt!
Okay, det er fint. Du får tre poser i dag.
Mit liv er ligesom defineret af at prøve at hjælpe folk.
Hovedsageligt via læsninger, men når jeg kan på anden vis, er det godt.
Tak, fordi du kommer og bruger så lang tid på os.
Ja, selvfølgelig.
Tyler!
-Hvordan går det, Brad? -Godt.
-Godt at se dig. -Hvordan gik leveringerne i dag?
-Skønt. Det var en fornøjelse. -Dejligt.
-Jeg ville tale med dig. -Hvorfor?
-Godt at se dig. -I lige måde.
Ja. Jeg ved, det kommer ud af det blå.
-Din mor. -Ja.
Kan vi tale om det?
-Ja. -Er du åben for det?
-Ja. -Okay.
Før en læsning hjælper det, hvis folk ved, de skal læses.
Er det en overraskelse, kan det virke overvældende.
Så lukker de af og til af.
Derfor gør jeg normalt ikke sådan.
Jeg læser ikke uforberedte folk i supermarkedet.
Man kender ikke deres sind. Men i dette tilfælde
føler jeg, han har brug for det.
Så foretager vi en læsning.
-Det er fint. Intet stort. -Okay.
Det går fint igennem, men jeg måtte fremhæve din mor.
Det, jeg får ind, er, at jeg skal tale om de små
og en følelse af at passe på dem.
Det virkede anerkendende. Jeg så hele tiden en lille dreng.
Hun ønsker at fortælle, at hun passer på den dreng.
Hun fik ikke den tid med ham, som hun ønskede i livet,
men hun anerkender ham og viser mig hele tiden
symboler for omfavnelse, kram og kærlighed.
Og der er en stolthed over den måde, du håndterer din familie på.
Du skabte din egen familie og fandt en familiefølelse.
Det er interessant, men jeg må virkelig understrege,
hvor stolt hun er af dig,
men vist også af din partner. Er du gift?
Ja.
Okay. Hun vil gerne kalde ham for sin søn også.
Du skal vide i dag,
at hun omfavner ham. Sådan kommer det igennem.
Fra hende får jeg en familiefølelse.
Jeg ser din familie og drengen. Jeg ved ikke hvordan,
men det føles som omfavnelse
og fornemmelsen af at være kendt via de historier, du fortæller ham.
-Ja. -Fortsætter historien.
-Ja. Tak for det. -Ja.
-Min mor… -Det var så lidt.
Da min mand og jeg gennemgik adoptionsprocessen for vores søn,
og jeg begyndte at tale med hende om det, sagde hun:
"Jeg vil ikke tale om det. Hvorfor gør du det her?
Det er slemt nok, du er homoseksuel."
-At få en søn. -Ja.
-Så døde hun pludseligt. -Ja.
Og så mange år senere … Min søn er 13.
-At hun nu anerkender… -Og omfavner.
-…og omfavner ham… -Ja.
I den sidste uges tid har Gabriel efterspurgt historier.
Så jeg fortalte ham en masse historier
om min energiske, dejlige, flamboyante mor.
Så det værdsætter jeg virkelig, Tyler.
Kram fra hende.
Du skulle vide det. Hun er så stolt af dig
og den måde, du klarer tingene på. Jeg tror, folk vokser, når de dør.
Vi ser anderledes på tingene.
Hun er så stolt af den familie, du har skabt.
-Tak. Det er jeg også. -Godt. Og med rette.
Min mor accepterede aldrig helt, at jeg var homoseksuel.
-Klart. -Hun prøvede.
Ja. Hun mente det godt.
-Hun prøvede. -Ja.
En af de sidste gange, hun så min mand,
satte hun sig og talte med ham og gjorde sit bedste.
Men at få hendes velsignelse har altid betydet meget for mig.
Og at høre så mange år efter at hun er her,
og hun holder øje, og at hun er stolt af den familie, vi har skabt…
Præcis. Det er det smukke.
-Det betyder så meget. -Det er jeg glad for.
Jeg forventede ikke en læsning i dag. På ingen måde.
Det er en skøn gave, Tyler har.
Han kan dele sin kærlighed og venlighed med andre via den gave.
Det er helende. Jeg føler mig helet i dag.
-Hej med jer. Tak. -Hej.
CALIFORNIEN
-Vi skal bruge en skål. Tager du en skål? -Ja, to sekunder.
Er den størrelse rigtig? Ja.
Det er nu, jeg indser, jeg burde have barberet nakken.
Så den er helt dunet. Er min nakke dunet?
-Er det slemt? -Ikke så galt.
-Ikke så galt? -Det kunne være værre.
-Seks centiliter vand. -Kan du gøre det?
Centiliter? Hvad er det?
Seks centiliter … Det er vist deciliter, så…
Det er slidt af. Der står centiliter her.
Jeg tog for meget.
Præcis seks. Jeg ved ikke med dig…
Nej, det er ej.
-Det er en deciliter. -En deciliter. Godt, du ikke…
-Det er svært at bage. -Vil du slå ægget ud?
Okay, klart. Hvor gør jeg det?
Fuck. Okay. Kom så, lille kylling.
-Hvad spiser de? Er ægget kogt? -Behøver du hjælp?
-Du får ikke hul. -Gør du det.
Det her kan jeg.
Hvad sker der, hvis du brænder kagen på?
Vores kage får en Michelin-stjerne,
bare Michelin-dæk.
41 sekunder?
-Minutter. -Åh.
Vi burde se hinanden i øjnene i 45 minutter.
-Og så fortælle om vores følelser. -40 minutter.
-De siger til par… -Du vil læse mig.
Sådan kan man godt se på det.
-Hallo? -Hej.
Hej.
Du sendte mig erklæringen, ikke?
-Jo. Jeg sendte dig min. -Okay. Der står: "Mulig kriminel."
Ja, han har været anholdt tidligere.
-Hej. -Hej.
-Jeg skal se på dig, ikke? -Jo.
Jeg hedder Robin Martinelli. Jeg ejer og driver Martinelli Investigations,
og jeg er privatdetektiv i Georgia og Alabama.
Jeg har straffe- og civilsager.
Forældremyndighed, utro ægtefæller, savnede, mord, drab og sexforbrydelser.
Han har ubetalte regninger og inddrivelser.
-Jeg ringer igen senere. -Godt.
Godt. Farvel.
-Hej. Jeg hedder Tyler. -Godt at møde dig.
-Heather. -Robin Martinelli.
-Tyler. -Godt at møde dig.
Tyler er her i dag for at hjælpe mit firma og mig
ved at formidle ledetråde
eller fornemmelser, han har om mine to sager.
Jeg vil bare sige,
at jeg så dig meget tit på tv med stjernerne.
Jeg håbede som privatdetektiv med mine sager,
at du som ung, energisk og passioneret kunne hjælpe mig med nogle sager.
Henlagte sager og nye sager. Det ville være godt.
Klart. Jeg hjælper meget gerne.
Jeg kan ikke styre, hvad der kommer igennem.
Indtrykkene kommer generelt stærkt igennem,
og så vil jeg helst følge dem.
-Ja. -Godt, så.
Generelt kan ting dog hjælpe.
De kan hjælpe mig med forbindelsen. Det er fint, hvis du intet har, men…
Jeg har ikke nogen ting. Jeg har deres sagsmapper.
-Forstået. Okay. -Vi har ramt en mur i begge sager.
Den ene er en gammel sag, og den anden er nyere.
Interessant. Imens du taler, uden at sige for meget,
er der så i mindst én af sagerne tvivl om, hvorvidt nogen er død eller levende?
Ja.
-Okay. I den ene? -Ja.
Okay. Så vil jeg tegne. Det vil give os en idé om,
hvor vi skal hen. Vi har to sager.
-Ja. -Den ene er ældre.
Den anden er nyere.
Jeg vil prøve at adskille dem,
men lad mig se.
Lige et øjeblik. Okay.
Med den nyere
kan jeg ikke mærke personens ånd.
Men jeg må fremhæve en kvinde. Jeg får ingen hint om,
at personen er død. Jeg må lige sige,
-at det kan være. -Det tror vi ikke.
Forstået.
Jeg giver det lige et øjeblik.
At læse en sagsmappe er anderledes
end at læse en person, hvis kære er gået bort.
Som medie taler jeg med de døde.
Er hun ikke død, må jeg bruge en anden evne, kaldet "fjernskuen".
Jeg får det hele via min intuition,
men jeg føler virkelig, at personen er bange for at udtale sig.
Fjernskuen er en måde at modtage intuitive indtryk på.
Typisk om en situation, et sted eller en person.
Det arbejder på de mentale kræfter, der typisk omtales som klarsyn.
At få klare mentale billeder, der bliver til et hele,
af noget, der findes og eksisterer.
Okay. De vil gerne fremhæve
noget manglende opmærksomhed på sagen.
I sagerne var minoriteter underrepræsenteret,
eller der mangler opmærksomhed, som de efterspørger.
Den nyere sag giver indtryk af underrepræsentation,
fornemmer jeg.
Var personen i den sag en minoritet?
Forstået. Det er interessant.
Okay. De vil have, at jeg taler om aliasser,
andre navne, at være kendt som en anden.
Jeg kender ikke vigtigheden. Om det handler om sagen,
eller om det er et kælenavn, men det kommer flere gange.
Kender vi til aliasser? Brug af andre navne?
-Ja. -Det er en stor del af det.
-Okay. -Det fylder meget. Det…
Det er en stor ledetråd, for hendes navn er meget usædvanligt.
Hvis navnet er et andet, må jeg gå en anden vej for at finde hende.
Godt. Er der situationer, hvor hendes telefon eller internet
er blevet undersøgt grundigt?
Vi ved, det er blevet gjort, men vi har det ikke selv.
Okay. Der er noget digitalt,
der kan give os et hint om, hvad der er sket med hende.
Såsom i de sidste sms'er.
Hun levede meget digitalt.
-Der er meget der. -Ja.
Jeg fornemmer noget dokumenteret.
Jeg må understrege, at personen samtidig havde psykiske problemer.
Det lader ikke til, at det var diagnosticeret.
Det er i hvert fald ikke helt tydeligt. Det gør det også lidt svært,
for jeg føler også, at personen ikke var helt
ved sine fulde fem, og det gik ned ad bakke.
-Hun kom på psykiatrisk afdeling. -Ja? Okay.
Ja, hun gjorde.
Fik hun diagnosen tidligere, eller var det første gang?
Nej, og hun er lige kommet ud.
Forstået. Jeg føler, det er mere end psykiske problemer.
Det føles som: "Min fortid indhenter mig."
Det sære ved det er, at jeg får en klar følelse af,
at hun ikke er alene.
Det er ikke en situation, hvor nogen går ud i skoven og dør.
Ikke den slags.
-Tænk, at du sagde det. -Ja.
Hørte du, hvad du sagde?
Du sagde, det ikke føltes, som at hun gik ud i skoven…
-Ja. -…og døde.
For hun prøvede at gå ud i skoven og dø.
Åh, forstået.
Men døde ikke.
Godt. Ved vi hvorfor?
Ja.
-Jeg tror, vi er på rette spor. -Ja, vi er.
Hun dækkede sine ting til med mudder.
Jeg skriver noget ned privat,
der ikke skal på kamera, men du kan læse det
og tænke over det.
-Giv mig et øjeblik. -Ja. Okay.
Dække til.
Jeg giver det til dig.
Det er til den nyere sag.
Du kan læse det væk fra kameraet. Så skjul det for…
-Ikke lige nu? -Du må godt se det,
men kameraet må ikke se det.
Jeg vil behandle personen med respekt.
-Det er 100 procent korrekt. -Okay.
Men…
Jeg…
Det ved vi godt, så…
-Ved I det? -Hver time tæller.
Forstået. Jeg fornemmer, der er noget forbundet med det
og det, der skete med denne person.
Jep.
TYLER HAR BEDT OM, AT KAMERAET BLIVER SLUKKET,
FORDI DET ER MEGET FØLSOMME TING, DER KOMMER TIL HAM.
-Jeg håber stadig. Det gør jeg. -Det gør jeg også.
Måske kan vi skifte til den ældre sag.
Okay.
Vi har et lig her. Forstået.
Okay, de vil tale om, hvem der stod i spidsen
for denne sag. Efterforskningsmæssigt og sådan.
Det virker, som om noget bliver fejlhåndteret.
Det føles noget indviklet.
Mere burde være sket i den tid, de havde til at regne ud, hvad der skete.
Det giver mig en sær fornemmelse.
-Du har helt ret. -Forstået.
Jeg får følelsen af … Jeg kan kun beskrive det…
Det får mig til at svede. Det er godt. Jeg tager den lige af.
Det kommer fysisk igennem.
Okay.
Ja. Ved kontakten til den sag viser han mig åndedrætsbesvær.
Men jeg føler, det handler om halsen på en underlig måde.
Jeg hiver efter vejret.
Det giver mig kvalme bare at have kontakten.
For pokker.
Var findestedet et sted, som han kendte?
-Ja. Rigtig godt. -Det var det, jeg…
Han gik hjem.
Af og til i sådanne sager, hvor man har undersøgt alt,
kræver det bare én detalje,
vi ikke kendte før, der åbner for en masse, så…
Vi har et fysisk gerningssted, så det kunne hjælpe dig.
Forstået. Okay.
Jeg har set et gerningssted før,
men i denne sag ved vi, der er et lig.
Men vi ved ikke, hvad der skete før hans død.
Det er meget unikt at have en privatdetektiv med,
når jeg prøver at mærke, hvad der skete.
Jeg er på mange måder i ukendt land.
Det er gerningsstedet.
Det er hans lille mindesmærke.
Kan du mærke noget komme igennem?
Ja.
Det er overvældende.
Tekster af: Pia C. Hvid