ТАЙЛЕР ГЕНРІ — ОДИН З НАЙВІДОМІШИХ МЕДІУМІВ
У ЙОГО СПИСКУ ОЧІКУВАННЯ ПОНАД 300 ТИСЯЧ ЛЮДЕЙ
УЧАСНИКІВ СЕРІАЛУ ОБРАЛИ
З ТОГО СПИСКУ
ТАЙЛЕР НЕ ЗНАЄ, КОГО ЗЧИТУВАТИМЕ
АТЛАНТА ДЖОРДЖІЯ
СТУДІЯ «СТАНКОНІЯ»
Всім привіт!
-Я Тайлер. -Як справи, Тайлере?
Радий знайомству.
-Уже не терпиться почати. -Тоді погнали.
Мені треба зосередитися.
Прошу.
І побачимо, що вийде.
Добре.
Поговоримо про живих людей.
Добре.
Я бачу людину,
у якої проблеми з диханням.
Схоже, рентген легень виявив пляму.
Таке відчуття,
що до цього поставились несерйозно.
Моя мати.
У вашої мами проблеми з диханням?
Вона сказала, що в неї в легенях пляма.
-Та це… -Так.
Як ти дізнався? Ти типу… Ти відчув пляму? Чи…
Я бачу образи.
У мене був пневмоторакс, тож я знаю, що таке
бачити на рентгені пляму.
Це просто…
СЕРІАЛ NETFLIX
Що ж, продовжимо. Трохи змінимо тему.
Відчуваю зв'язок із кузенами.
Хвилинку.
Так. Це шокує. Якщо ти знаєш те, що знаю я.
Так, нічого. У мене сильний біль у грудях.
Дайте хвилинку.
Відчуття, що в мене стріляють збоку.
Ти цілком маєш рацію.
Ти ніяк не міг про це дізнатися.
Я малюю, коли хочу розслабитися чи помедитувати.
Ніколи не думав, що каракулі, які я робив у школі, не слухаючи вчителя,
стануть частиною моєї професії.
Я сидів і шкрябав.
Одного дня я шкрябав, і щось відчув.
Я почав використовувати їх у зчитуваннях.
Коли я з кимось зв'язуюсь, я уявляю себе полотном.
Людина, що приходить, малює картину.
Але спочатку було важко керувати моєю здібністю.
Я не вмів збільшувати чи зменшувати силу відчуттів.
Хто це?
Коли мені було десять, пам'ятаю, я лежав у ліжку, не спав.
Розплющивши очі, я просто знав,
що моя бабуся скоро помре.
Коли я намагався описати відчуття мамі, пролунав дзвінок.
Це був тато.
Він сказав мамі, що бабуся померла.
Лише через багато років я зрозумів, що то було передбачення.
Знадобилися роки практики і вміння описувати інформацію,
щоб здобути подобу контролю.
У віці від 16 до 18 років я займався зчитуванням майже щодня.
Чутки поширилися дуже швидко.
Не стямився, як люди почали залишати під дверима записки.
Відтоді мені почали надходити запити з Південної Каліфорнії.
Двадцятирічний Тайлер Генрі вражає всіх
своєю надзвичайною здатністю розмовляти з мертвими в серіалі
«Голлівудський медіум з Тайлером Генрі».
Моє життя сильно змінилося.
Ясновидець з найбільшим попитом.
-Ти справжній. -Дякую.
Ого!
У дев'ятнадцять років я почав знімати телешоу.
Боже мій.
Згодом я вже виступав наживо.
Пані та панове, Тайлер Генрі!
Перед 3-тисячною аудиторією.
Усім привіт!
Цей досвід дійсно допоміг мені зрозуміти,
чому я взагалі почав цим займатися.
Це шоу дало мені можливість допомогти тим, кому потрібно було зчитування.
Коли я наважився поділитися своєю здібністю з іншими,
я робив це для людей, які найбільше цього потребували.
Те, що моє життя так змінилося, а я повертаюся
до того, з чого почав, нагадує мені, чому я цим займаюся.
РОЗДІЛ 1 «УСЕ НАСПРАВДІ»
ДОЛИНА САНТА-КЛАРІТА КАЛІФОРНІЯ
Щось відчуваєш стосовно цього зчитування?
Багато жіночої енергії, типу…
-Людини, яку зчитуватимеш? -Так.
Моя помічниця Хезер має важливу роль.
Вона відвозить мене з точки А в точку Б,
адже я не знаю, де опинюсь.
Продюсери мені нічого не кажуть: куди їду,
кого зчитую, що відбувається.
Хезер і мама лише знають, куди мене везти.
І все.
Я відчуваю
смерть і народження.
За короткий проміжок часу.
Дивне відчуття. Що типу:
«Я помру, ти житимеш».
Не знаю. Дивно.
-Привіт! Як справи? -Привіт.
-Прошу в мій дім. -Радий знайомству.
У мене так б'ється серце; не думала, що цей день настане.
-Усім привіт! -Привіт!
Як справи?
-Мої красуні. -Привіт! Як справи?
-Радий знайомству. Як ти? -Привіт. Дуже приємно.
-Навзаєм. -Радий вас бачити.
-Боже мій. -Як ви?
-Добре. Дякую, що прийшли. -Пусте.
-І що знайшли на нас час. -Ось воно де.
-Ми дуже раді вас бачити. -Так.
Я б таке не проминув.
Не уявляєш, скільки разів ми тут сиділи, пили вино і мріяли про цю мить.
Супер. Я вже дещо відчуваю, та спершу розповім, як я працюю.
-Щоб ви знали, чого чекати. -Боже мій, я аж…
Так, є багато нюансів,
тож мені важливо, щоб ви були підготовлені.
Відштовхуватимемося від того, яка надходитиме інформація.
-Гаразд? -Добре. Добре.
У мене є блокнот, як ви знаєте.
У мене серце колотиться.
-У мене теж. Більше вина. -І у мене.
-Нічого. -У мене серце наче…
Добре. Гаразд. Отак.
Дорогою сюди я відчув чимало жіночої енергії.
І от будь ласка: дівчата. Ця людина дуже хоче поговорити.
Така наполегливість вказує
на те, що ця людина померла передчасно,
не доживши до середнього віку, я б так сказав.
І зв'язуючись з цією людиною, мені здається, що це жінка.
То це жінка, яка померла передчасно? Так чи ні?
-Так. -Гаразд. Зрозумів.
Тут багато тонкощів, тож я маю встановити глибший зв'язок.
Гаразд.
Вона чомусь звертає мою увагу на символі колібрі.
Коли я бачу колібрі, це переважно означає,
що хтось, якась одна людина, пережила подію,
яка сентиментальним чином пов'язана
з колібрі. Це точно колібрі.
Якщо знаєте інші символи, крила…
У неї було татуювання!
-Боже мій! Так! -Я відразу про це подумала.
Супер! Мені подобається.
Для неї це як тотемна тварина,
щось дуже особисте.
Варто це запам'ятати. Не проґавте подібну інформацію.
-Це дуже важливо. -Добре.
Хвилинку.
Намагаюся розгадати символи.
Що ж, зазначу кілька нюансів.
Вона слухала дивну музику.
-Повсюди. -Наприклад?
Зараз скажу, бо це дивно.
-Скажи. -Боже мій.
Добре. Кумедно, бо на погляд я б не подумав,
що їй подобається така музика.
Боженька. Невже він каже про…
І гадки не маю, як я…
-Не кажи. Боже мій. -Він не може знати.
Таке відчуття… Навіть не знаю, що це таке.
У цьому є щось смішне. Мені здається…
Дивлячись на неї, картинка не збігається з тим, що в неї відбувалося. Так мені…
Все правильно.
-Ми про це постійно говоримо. -Дивно.
Я б сказав, що вона була трохи імпульсивною.
І дуже незалежною.
-Феєрверком, запальничкою. -Точно.
-Інакше просто не скажеш. -Spice Girls!
-Так. -Spice Girls.
Добре. Дайте хвилинку.
Добре.
Я медіум, я працюю з відчуттями. Я отримую дрібнесенькі деталі,
які маю зрозуміти й інтерпретувати, спираючись на попередні зчитування.
Зв'язуючись із людиною,
я намагаюся дізнатися,
як вона померла, що її тривожить і яке послання вона хоче передати.
Під час зчитування я просто намагаюся отримати від духа
якнайбільше інформації.
Вона звертає увагу, що за пів року до смерті
намагалася стати якомога здоровішою.
Відчуття, немов вона постійно контролювала свою вагу,
боячись захворіти.
У неї була схильність до діабету.
Так мені здається. Це правда?
-Стовідсоткова. -Очманіти.
Вона ще звертає увагу
на момент, коли вона раптово усвідомила,
що їй потрібно в лікарню за медичною допомогою.
Всі, мабуть, їй казали:
«Це все нерви. Нічого страшного».
-Так. -Але вона знала, що щось не так.
Відчуття, ніби щось наповнюється.
Не знаю, як це описати. Але здається, щось зникло.
-Стовідсотково. -Так, всі ваші слова…
Ясно. Гаразд.
Відчуття типу: «Я піклуюся про інших більше, ніж про себе.
Адже мій символ — це безкорисливість».
Так дивно. Я народився на три місяці раніше,
і я відчуваю передчасні пологи.
Хтось народився недоношеним.
У цьому є сенс, та не вона…
Не думаю, що недоношеною народилася вона. Може, я не так зрозумів.
-Вона була вагітна? -Так.
Добре. Гаразд, я багато всього відчуваю.
Я маю сказати про…
Вона каже, що ніякі заходи для продовження її життя
не спрацювали б. Вона не хотіла бути на штучній вентиляції.
Не хотіла нічого такого, що б штучно підтримувало її життя.
Вона з цим змирилась.
Вона дуже переймається через дитину,
яка начебто вижила, та теж мало не померла.
-Здається. -Ого.
-Чи було щось таке? -Так.
Ми вже трішки поговорили про те, що сталося,
тож, якщо не проти, розкажіть, ким вона для вас була?
-Нашою найкращою подругою. -Нашою подругою Лорен.
Лорен?
Вона була шаленою.
Люблю тебе, подруго.
Лорен була нам як мама.
Лорен дбала про все.
Це вона сказала: «Я це зроблю».
-Я це зроблю. -Я це зроблю.
Її всі любили.
Ми постійно жартували, бо вона любила все мексиканське:
мексиканську їжу, музику маріачі.
Вона любила цей жанр музики, навіть не знаючи іспанської.
Коли ти сказав: «Ця музика не…»
-Не відповідає їй. Ясно. -Так. Вона обожнювала їхню музику.
-Всі ці маріачі і банди. -Ми їй: «Лорен!»
Вона була італійка?
-Так! -Ясно.
І вона пишалася цим.
Вона казала: «Ми італійки». Постійно.
Я італійка.
Я італійка. Так.
Так. Супер.
Дуже мило. Гаразд.
Отже, якщо не проти, розкажіть, як вона померла.
Ти сказав, що вона відчула, що щось виникло.
-Чи зникло. -Так.
Вона подзвонила мені, коли проходила тест на гестаційний діабет.
Вона дуже нервувала.
Я сказала: «Не хвилюйся. Розслабся».
Коли прийшли результати, вона мені: «Я на крок від цього».
Я сказала: «Це серйозно».
А вона: «Ну і що?»
Якщо чесно, вона ще на початку сказала мені про діабет…
Я дивилася на неї і казала: «Ти погладшала…»
-Її рознесло… -Усе про це казало.
-Утома. Усе. -Утома.
Це було десь за місяць до пологів.
Ми зібралися готувати тамале в суботу напередодні, ми…
Це наша традиція — разом готувати тамале…
-У грудні. -Ми п'ємо вино і готуємо тамале.
-Так. -Перед Різдвом.
Ми зібралися, та вона виглядала погано.
Вона виглядала втомленою.
Ми подумали, що це через вагітність.
Коротко кажучи, її відвезли до лікарні з болю в грудях.
-Ясно -Ти згадав наповнення.
-Так. Що наповнюється і спорожняється. -Саме так.
У лікарні її накачали рідинами.
Вона казала: «Моє тіло не слухається».
-Їй здавалося, що вона тоне. -Вона писала нам.
-Типу: «Мені лячно». -«Я хвора».
«Я не знаю, що відбувається. Не знаю, що буде».
-Їй було боляче. -Жах.
Я поїхала в лікарню.
Вони підтримували їй життя, щоб дістати вчасно дитину.
Дитина була там без кисню.
Народилася на місяць раніше. Недоношеною, як ти і казав.
-Ти попав у саму точку. -Добре.
Вона ні про що не жалкує, адже дитина вижила.
-Для неї це головне. -Він гарний.
Я радий, що він вижив.
-Він був на волоску від смерті. -Він гарний.
Поговоримо про те, де зараз ця дитина.
-Бо я бачу, що його тримають якомога далі. -Так.
І це сумне місце.
Нам щось про це відомо?
-Так. -Добре.
Поділіться чим можете.
Лорен сказала, що вона буде хрещеною.
-Цього не сталося. -Було боляче.
Ми бачимо фотографії у фейсбуці. Так ми з'єднуємось.
Так завжди не буде.
Підкреслю.
-Це зміниться. -Гаразд.
Вона хоче, щоб дорогі їй люди
були в житті її дитини.
Може, і не зараз, але…
-Вона впевнена? -Так. Цілком.
Гаразд. Добре.
Це одне з найважливіших послань цього зчитування.
-Це так. -Цього ми і хотіли.
Про це ми і просили.
Чудово. Здається, є ще дещо.
Гаразд. Поглянемо.
Отак. Добре.
Вона говорить про Річа. Хто такий Річ?
-Річі. -Це ім'я.
-О, Річі! -Хто такий Річі?
Вона не побачила мою другу дитину. Я була вагітною,
коли вона померла.
То ось у чому річ. Вона показує мені цього хлопчика,
каже, що знає про його народження.
Я відчуваю чимало любові. Вона хоче, щоб ви це знали.
У мене були ускладнення після анестезії.
-Ясно. -Я думала, що помру.
Але я відчула її.
У цьому й суть. Згадавши про нього,
вона підтвердила, що була частиною процесу.
Так. Я весь час про неї думала, коли була там.
Вона про це знала, тож знайте, що це не випадково.
-Вона врятувала його. -Вона сильно допомогла.
Це каже про те, що навіть після смерті вона піклувалася про дорогих їй людей.
-Не зупинилася навіть після смерті. -Так.
Вона не сумує, що померла.
-Добре. -Вона рада рухатися вперед.
-З нею все гаразд. Вона пишається собою. -Так.
І підтримує тісний зв'язок із сестрами, як ніколи раніше.
Повірити не можу що ти нам кажеш.
Я дуже радий. Розумію, це класно.
-Я очікувала два-три послання… -Трохи.
-А ти… -Ти наче зчитав наш щоденник.
Так.
Чудовий дівич-вечір.
Я б знову з вами посидів.
-Ми відчули, що ти привів нам Лорен. -Наша Лорен була тут.
Я дуже радий.
Сьогодні здавалося, що Лорен сиділа з нами.
Він підтвердив це багатьма словами…
-Треба це переварити. -Вона була тут.
Так. Усі його слова — правда.
Боже мій.
Ну?
Усе супер. Там було четверо дівчат.
-Справді? -Так.
У них померла подруга,
коли була вагітною.
Померла під час пологів.
-Дитина вижила. -Ти так і сказав!
-Ти саме так і сказав. -Так. Здуріти можна.
Вона… Ого. Боже.
Це щось надзвичайне.
Так.
-Є над чим подумати. -Так.
-Мені і їм. -Це нелегко.
Нелегко після.
Коли повертаюся додому.
Отам починається найскладніше.
-Так. -Звільнити розум і таке інше…
Щоб налаштуватися на їхній
душевний стан, я ніби жертвую своїм єством, і, як не дивно,
воно на деякий час залишається з ними.
І потім, упродовж днів, я все ще відходжу,
відчуваю, що частина мене досі там.
Це дуже дивно.
ДІМ ТАЙЛЕРА
Запакую їх для тебе.
Десь п'ять. Бо зубних щіток ніколи не буває забагато.
Добре.
Татусь Вассерман тобою пишатиметься.
-Не треба. -Це наш дантист.
Ні. Тепер він знатиме, що я кличу його «татусь».
Він такий: «Відкрий ширше». А я йому: «Так, сер».
Тайлер.
Добре.
Так. Тепер він дізнається.
Таємниця розкрита.
Я не винен, що в мене гарячий дантист.
Звучить трохи стереотипно, але мама — моя найкраща подруга,
і ми довіряємо одне одному.
Мама розуміє мене, я розумію її. Наші стосунки на іншому рівні.
Я трохи втомилась. Здається, ми маємо пакуватися.
-Боже мій. -Так. Боже.
Що на вечерю?
-Що на вечерю? -Я маю прочитати твої думки?
Моя мама — приклад ідеальної матері.
Я вірю, що все добро, що я роблю, походить від сили, що вона мені дала.
Якось так.
Ви колись зчитували маму?
Так.
Одного разу, у підлітковому віці, я випадково її зчитав.
Мені прийшло ім'я,
і я спитав у мами, хто це,
а вона розридалася,
бо людина, яку я згадав,
зробила їй дещо дуже погане.
Вона так і не сказала, що саме.
Тож це загадка.
Думаю, саме тоді мама усвідомила мою здібність.
Вона зберігала таємниці, щоб захистити мене.
Але я все одно дізнався про них.
Думаю, це був поворотний момент.
Безсумнівно.
Це свідчить про те, що як медіум
я рідко бачу всю картину,
скоріше — уривки інформації.
ДОЛИНА САНТА-КЛАРІТА КАЛІФОРНІЯ
-Готовий? -Так.
КЛІНТ ХЛОПЕЦЬ ТАЙЛЕРА
Вибач. Не розрахував силу.
Я з Клінтом вже чотири з половиною роки.
Як ви познайомились?
Він би вам збрехав, але насправді він написав мені у твіттер, у приватні.
Ґеї. Вони наполегливі.
Не забувай про це.
Він приїхав з містечка в Джорджії,
і я відчув, що йому просто хотілося стосунків.
Ми миттю зійшлися.
Щодо сім'ї твоєї мами. Я зайшов у глухий кут, ніхто не хоче розмовляти.
Так.
Більшість досліджень, які я проводив, коли все почалося, стосувалися
дослідження ДНК членів родини.
-Так. -Адже ми не знали, що шукаємо.
У 2019 РОЦІ ТАЙЛЕР З МАМОЮ ПРОЙШЛИ ДНК-ТЕСТ НА БАТЬКІВСТВО
ВИЯВИЛОСЯ, ЩО «МАМА» ТЕРЕЗИ, СТЕЛЛА, НЕ Є ЇЇ РІДНОЮ МАТІР'Ю
Спершу ти пройшов ДНК-тест. Результати тебе здивували.
Але коли твоя мама його пройшла…
-Ми прозріли. -Усе лайно спливло.
ДНК не бреше.
Лише два роки тому мама дізналася, що її мати їй не мати.
А батько — не батько.
Виявилося, що її сестри і брати їй не рідні.
Ми були приголомшені, геть шоковані.
Схоже, куди не копни — всюди таємниці.
Безумовно. Так.
Хтось подумає, раз я медіум, то можу зв'язатися з тим світом
і дізнатися, що сталося з мамою.
Але я завжди заходжу в глухий кут.
Я не можу сприймати цю історію об'єктивно, бо я з нею пов'язаний,
і тому мені потрібна допомога з пошуком відповідей.
Я хочу знати, як саме Стелла отримала маму,
і про що думала її біологічна мати.
Чи знала вона?
Може, вона думала, що мама потрапить до іншої сім'ї?
Як це сталося?
Я маю право знати, і ніхто мене не зупинить.
Треба лише знайти допомогу.
Так. Просто цікаво, чому…
Все дуже заплутано.
АТЛАНТА ДЖОРДЖІЯ
Треба взяти там наклейку.
-Яку? -«За кермом стажист».
-Де? Для кого? -Там. Бачиш?
Для тебе. Наклеїмо ззаду, щоб попередити людей.
Ти смішний.
Відчуваю, у тебе буде чудове зчитування.
Сподіваюся.
Зі мною зв'язувалася людина, що загинула у вогні.
Що?
Це був чоловік. Цікаво, хто він.
Ну ж бо. Зберися. Усе буде добре.
СТУДІЯ «СТАНКОНІЯ»
Привіт. Як справи?
Я Тайлер.
-Як справи? -Радий знайомству.
-Ходи сюди. Байдуже що COVID. -Радий знайомству.
-Навзаєм. -Дякую, що запросили.
-Пусте. -Це так круто.
-Вітаю в моєму світі. -Неймовірно.
-Вас звати… -Калс.
-Калс. Радий знайомству. -Ти схожий на…
-Забудь. -На кого?
-На Маколея Калкіна. Часто це чую. -Є таке.
-Круте місце. Що це за студія? -Так.
Називається «Станконія».
На честь альбому дуету Outkast.
Історичне місце.
Уявляю.
-Не терпиться почати. -Тоді погнали.
-У вас є якісь предмети? -Так.
-Можете показати. -Добре.
Супер. Покладіть туди.
Мені треба зосередитися.
-Прошу. -І побачимо, що вийде.
Добре.
Гаразд.
-Поговоримо про живих людей. -Добре.
Про біологічну сім'ю.
Я бачу людину,
у якої проблеми з диханням.
Схоже, рентген легень виявив пляму.
Про це була розмова, та не схоже,
що до цього поставилися з повною серйозністю…
Моя мати.
-Як було належно. -У неї була пляма в легенях.
-Та це… -Так.
Як ти дізнався? Ти типу… Ти відчув пляму? Чи…
Я бачу образи.
У мене був колапс легені в цьому році.
Тож я знаю, що таке
бачити на рентгені пляму.
На початку 2020 року в мене був колапс легені.
В області серця.
Не думаю, що це через мою здібність,
та зчитування не даються легко і мають фізичні наслідки.
Тож я не знаю, як вони зрештою вплинуть на моє тіло.
Доторкнуся до годинника.
-Прошу. -Подивимося, що вийде.
Гаразд. Зрозумів.
До мене разом приходять два чоловіки,
про яких я маю поговорити.
Коли люди приходять разом, це значить,
що у них є зв'язок з тим світом.
Я не можу зв'язатися з одним, лише з обома.
-Вони родичі. -Так.
Дуже цікаво виходить.
Один — молодший, інший — старший,
але вони разом.
Один з них був нашим сучасником.
Під «сучасником» я маю на увазі людину, що була на нашому рівні існування.
-Ясно. -Поговоримо про їхню смерть.
Дуже цікаве. Вони наче протиставлені, якщо можна так сказати.
Один з них помер з більшим багажем, ніж інший.
-О так. -Трохи дивно.
Я б сказав,
що багаж зазвичай вказує на насильницьку смерть.
-Щось, на що… -Так.
-Болісно дивитися. -Так.
-Інша смерть не така. -Ні.
Що цікаво, бо від нього йде відчуття
важливості того, що ти робиш у кар'єрі.
І поки ти це робиш…
Його душі ніби спокійніше.
В його смерті цікаво те,
що швидка допомога сильно затримувалась.
-Відчуття, що я посиденьки справляю. -Так.
Чому раніше їх не викликали?
-Треба було їхати. -Якого біса?
Знаю, про це була розмова,
люди казали: «Як так вийшло?»
Саме так і було.
Ми чекали десь,
не знаю, 20-30 хвилин. А лікарня зовсім поруч.
-Ми такі: «Де в біса швидка?» -Саме так.
-Божевілля. -Це важко.
-Не докоряйте собі. -Так.
Він не хоче, аби ви думали,
що щось можна було зробити інакше…
-Очманіти. -Ви просто не могли.
Якщо можете, розкажіть про нього, як його звали…
Це мій старший кузен Дакі,
який багато про мене піклувався.
Добрий, милий хлопець. Готовий на все заради тебе.
-Чудова людина. -Так.
Золоте серце. Завжди допоможе.
Що б там не було, він тут як тут.
Ми з ним працювали на роботі,
де, типу, виробляли гіпсокартон і таке інше.
Я почав звикати.
Я кажу: «Я добре заробляю»,
а він мені: «Займайся музикою. Не гай тут часу».
-А тоді… -Так.
Він помер від серцевого нападу на роботі.
Так.
Він звів себе в могилу тяжкою працею.
Він дуже на мене вплинув. Він моя мотивація. Розумієш?
Чудово. Це дар, який з вами кожного дня.
-Так. -Дарунок долі.
-І який! -Супер.
-Це просто… -Радий за вас.
Я шокований.
Добре, рухаємося далі. Змінимо трохи тему.
Ось так.
Добре. Цікаво.
Дуже дивно.
Вони чомусь показують мені взуття. Взуття.
Хто показує?
Це точно хтось з кузенів.
Червоні черевики вам про щось кажуть?
У нього були ці…У мене були червоні кросівки «Nike Jordan».
І він постійно казав: «Бро, дай поносити».
Вони йому дуже подобались.
-Дивно. -Так.
Гаразд. Цей хлопець, мені здається,
помер би… Якщо чесно, я бачу…
-Сильну залежність. -Так.
один з тих цікавих випадків, коли вони згадують пісню
«Свічка на вітрі». Знаю, звучить дивно,
та це символ повноцінного життя
і ранньої смерті.
Так. Він відкорковував пляшку о другій тридцять ночі, просто щоб
насолоджуватися життям.
Перед тим, як піти, він зробив усе, що планував.
Дехто доживає до 90 років, не поживши.
-Так. Це факт. -Згодні? Тож… так.
Він каже про якогось Мікі чи Майкі.
Щось таке.
-Я… -Хто це каже?
Один з них,
але я не розумію чому. Тому я не впевнений.
Це за ним вони наглядають.
За цією людиною.
-Матимемо це на увазі. -Гаразд.
Продовжимо. Мені говорять про закінчення
чи завершення чогось.
Цікаво.
Це стосується їхнього голосу, запису голосу.
-Частина якогось цілого. -Так.
Це як данина їм у музичному творі.
Ми… Я постійно приїжджав у місто.
Це про сучасність, рівень існування.
Ми грали біт і просто фристайлили.
-У мене є останній запис. -Так.
Який ми зробили перед тим, як я поїхав з міста і дізнався про його смерть.
Так.
Дивом дивуюся, як ти дізнався, що в мене є його запис.
Так. Для них це важливо,
і вони дуже цим пишаються.
Вони такі: «Ура!». Я відчуваю радість.
Вони раді, що його спадщина житиме і надалі.
-Вони схвалюють це. -Так. Охрініти.
Тож знайте, що це важливо.
Вони хочуть, щоб я поговорив про їхню смерть.
-Одну хвилинку. -Добре.
Так. Це шокує. Якщо ти знаєш те, що знаю я.
Так, нічого. У мене сильний біль у грудях.
Дайте хвилинку. Я також…
-Здуріти можна. -Більше схоже на… Хвилинку.
-Добре. -Я типу… відчуваю власний біль. Здається.
Дивно. Добре. Гаразд.
Гаразд.
Добре.
Щодо насильницької смерті, я відчуваю,
що в мене стріляють збоку.
Знаю, це болісна тема,
я не буду в ній копатися.
Просто вони про це говорять.
Так.
Усе гаразд.
Я відчуваю, що до цієї смерті призвела якась зрада.
Вони говорять про зраду.
Хтось був спочатку одним, а потім став другим.
Але до цього щось призвело, і воно якось пов'язане.
Я відчуваю зраду.
Коротко кажучи, ти стовідсотково правий.
-Зрозумів. Добре. -Охрініти.
Усе добре. Ви знаєте когось з «ш» в імені?
Типу Шері чи Шери? Я чую шиплячий звук.
Шон… Це Вашон. Він себе називає… Він всім каже, щоб його називали Шон.
-Ясно. -Ага.
Яке він має відношення?
Вашон — це мій кузен. У тебе в руці його годинник.
Це він помер жахливою смертю.
Все збігається.
Його батько — мій дядько. Тож…
Ми росли разом. Були однолітками.
Носили схоже вбрання.
З днем народження тебе
Разом читали реп. Разом виступали. Все разом.
Він моя друга половина.
Ми йшли одною стежкою десь до 17 років,
аж коли його заарештували.
Його засудили до десяти років.
Тоді я і злетів. Саме тоді все…
Я здобув визнання.
Уклав першу угоду про публікацію, усе тоді.
Коли він вийшов з в'язниці у 27, я тільки з ним і тусувався
протягом трьох років. Він умер у тридцять.
-Ого. -Тож…
У ЛІКІНСЬКОМУ ПАРКУ ЗНАЙШЛИ ЩЕ ОДИН ТРУП
Побили. Застрелили. Закололи.
Спалили.
-Ого. -Зробили з ним все, що можна зробити.
-Це справа рук банди. -Так.
Це щоб його ховали в закритій труні.
Щоб його мама не знаходила спокою, гадаючи, що сталося і як.
Він бувалий, тож…
Він опинився в цьому положенні
не зі своєї волі. Він би розпізнав тих людей. У нього хороша інтуїція.
-Дуже. -Так.
Не буду вдаватися в деталі, бо тут чимало
вуличної політики, бандитського лайна і бозна-чого. Тож…
Була людина, з якою він часто зависав,
з якою мав по-справжньому палку гармонію.
У них були дивні стосунки.
Він останній, хто з ним був.
-Так. -Розумієш?
Думаю, сьогодні ми переконалися, що ви не помилялися:
він би сам не опинився
в такій ситуації.
Нізащо.
Його сьогоднішнє послання
підтверджує, що ваші припущення правильні.
Особливо щодо тієї людини. Тож…
Те, що ти сказав…
про мою інтуїцію…
-Вона реальна. -Так.
Який ваш улюблений спогад про нього?
Ми були в Південній Кароліні.
Гуляли, і він знайшов собаку.
Він завжди хотів собаку. Ми відвезли його в готель. Помили.
Намочили всі рушники, а тоді просто кинули їх біля порога прибиральниці.
Вони подзвонили моєму дідусю.
-Так. -Ви попалися.
Але нас не лаяли. Вони просто розповіли йому,
що ми зробили.
-Ти згадував Мікі. -Так.
Мій дядько Мікі любить цю історію.
Він сказав це на похороні.
Здуріти можна.
-Охрініти. -Все гаразд.
Божевілля.
Ми тут через мою дівчину. Вона написала за мене листа.
Я був скептично налаштований, думав, що це повна туфта.
Але ти ніяк не міг про це знати.
-Так. -Я інтуїтивна людина.
-Я вірю тому, що відчуваю. -Так.
Навіть деякі члени родини не знають, що ти мені розповів.
-Так. -Це божевілля.
Цікаво, що ви назвали себе інтуїтивним, бо я відчуваю,
що ви більш проникливий, ніж інші.
-Так. Стовідсотково. -Ваші здогадки, інтуїція, передчуття.
Ви не можете їх пояснити,
та вони справжні. Це цікаво.
-Дякую. -Так.
Відтепер моє життя повністю зміниться.
-Я довірятиму своїй інтуїції. -Добре.
-Ти і твої здібності мене переконали. -Добре.
Це допоможе мені в кар'єрі.
-Я переконаний. -Я дуже радий.
Гаразд, обійми мене. Обійми мене, бро.
Яку музику ти слухаєш?
Я людина духовна, тож пердіння дельфінів і завивання вітру.
Ну, всяку медитативну музику. А от мама фанатка репу.
-Справді? -Вона італійка невисокого зросту.
Вона слухає Ліл Джона, Снупа.
-Ого… -Усіх. Вона любить ґанґста-реп.
-З пістолетиками. -Їй все цікаво.
Запроси її сюди.
-Поставимо її в кабіну. -Хвилинку, я її приведу.
Цей хлопець не просто
щось там шкрябає в блокноті, він дійсно щось відчуває.
Він щось бачить. Я намагався знайти якісь недоліки,
та не зміг. Він поринає в себе і вирушає кудись в інше місце.
Цей хлопець дійсно має дар.
Привіт!
-Салют! -Привіт.
-Як ви? Радий знайомству. -Дякую.
-То це ви ґанґстерша? -Боже мій.
Мене переповнюють емоції. Це як опинитися на космічному кораблі.
-Виняткова можливість. -Вітаю на борті.
-Хочете всередину? -Боже мій. Так потішно.
Що робити? Допоможіть!
Отак, надягаємо. Може трохи шипіти.
Мама в кабінці, Тайлере.
Везу міс Крейзі
Навкруги району
Вези її вгору
-Вези її вгору -Прямісінько туди
Більше нічого не роби
-Лише вези -Вона це вміє.
Боже мій. Дуже дякую. Тепер…
-Ця жінка мене народила. -Я така рада.
А я який радий.
-Випустимо альбом. -Добре.
Мікстейп.
Щодо родоводу…
Я не зовсім розумію, що зі свідоцтвом про народження.
-Я теж. -То ти знаєш…
Тобі видавали свідоцтво про народження?
Так, але те, яке я маю, — не воно.
Цікаво.
До 50 років
я думала, що Стелла і Ґайл — мої біологічні батьки.
Стелла сказала, що вона моя мати,
і так було написано у свідоцтві.
Отже, твоє друге ім'я — Вейва, а написано «Ява».
-Так. -Як сорт кави…
-Так, знаю. -Це помилка.
Я знаю, що моє свідоцтво підробили.
-Боже. Це наче ребус, який треба вирішити… -Знаю.
…щоб дістатися істини.
Я постійно гадаю, хто я, звідки я.
Як все могло бути?
Я дуже вдячна Тайлеру, що він зацікавився і хоче більше знати про своє коріння.
Справа не лише в мені. Це заради Тайлера.
Він має право знати, я не можу його цього позбавити. І не буду.
Коли я дізналася, що Стелла мені не мати…
-Так. -Боже, яке ж це полегшення.
Мов гора з плечей звалилася.
Бо я знаю, що вона мені ніхто, я не схожа на неї.
-Ти зовсім інша. -Я знаю. Я хороша людина.
Так…
-Усе гаразд, Тайлере. -Ходи обнімемось.
Ти такий милий хлопчик.
Ну, лише іноді. Коли слухаюся.
Усе моє життя складається
з намагань допомогти людям віднайти спокій,
здебільшого — за допомогою зчитувань.
Я хочу, щоб моя мама змогла полегшено зітхнути.
Та минуло вже два роки, а вона досі не знає правди.
Як вона потрапила до рук злочинниці?
Мене постійно запитують: «Чи є злі люди?»
Точно є злі вчинки.
Стелла, жінка, яку я вважала своєю матір'ю,
була вбивцею.
Переклад субтитрів: Дмитро Білоус