‎TYLER HENRY E UNUL DINTRE CEI ‎MAI RENUMIȚI MEDII DIN LUME,
‎CU PESTE 300.000 DE OAMENI ‎PE LISTA DE AȘTEPTARE.
‎CLIENȚII DIN ACEST SERIAL ‎AU FOST SELECTAȚI DIN ACEA LISTĂ.
‎TYLER NU ȘTIE CUI URMEAZĂ ‎SĂ-I CITEASCĂ.
‎Ce mai faci?
‎- Sunt Tyler. ‎- Ce faci, Tyler?
‎Încântat.
‎- Sunt curios ce voi vedea. ‎- Să-i dăm drumul.
‎- Mă voi concentra, voi respira adânc. ‎- Te rog.
‎Să vedem ce urmează.
‎Bine.
‎- Vom vorbi despre oameni vii. ‎- Bine.
‎Ceva mă duce cu gândul
‎la o persoană ‎care are fie dificultăți de respirație,
‎fie o pată pe plămâni.
‎Cam despre asta e vorba,
‎dar nu pare ‎o situație luată prea în serios.
‎Mama mea.
‎A avut probleme de respirație?
‎- Zicea că are o pată pe plămân, dar… ‎- Da!
‎De unde ai știut? ‎Ai simțit cumva locul sau…
‎Îl vizualizez. ‎Am avut și eu un plămân colabat.
‎Dar arată cam la fel, ‎ca o pată pe plămân.
‎E… Fie!
‎UN SERIAL NETFLIX
‎Deci vom merge mai departe. ‎Schimbăm subiectul.
‎Vine de pe partea verilor.
‎Doar puțin.
‎Da. Te-a lovit rău. ‎E clar că știi ce știu eu.
‎Da, e în ordine. Mă omoară pieptul…
‎Dă-mi o secundă.
‎Pare că am fost împușcat din lateral.
‎Doamne!
‎Ai dreptate.
‎N-aveai cum să știi asta.
‎Mereu am folosit desenul și pictura ‎ca să mă relaxez sau să meditez.
‎Dar nu am crezut că mâzgălelile din liceu, ‎făcute când nu eram atent la profesori,
‎vor fi cariera mea.
‎Stăteam și mâzgăleam la nesfârșit.
‎Într-o zi, mâzgăleam pur și simplu ‎și am început să simt lucruri.
‎Am început să le folosesc în citiri.
‎Când mă conectez, mă aseamăn cu o pânză.
‎Persoana care mă abordează ‎e cea care pictează.
‎Dar, la început, ‎era greu să-mi reglez abilitățile.
‎Nu știam să le potolesc ‎sau să le intensific.
‎Cine e?
‎Când aveam zece ani, eram în pat. ‎Îmi amintesc că m-am trezit.
‎Când am deschis ochii, ‎am simțit că bunica mea va muri.
‎Pe când îi explicam mamei ce am simțit, ‎a sunat telefonul.
‎La celălalt capăt era tata.
‎I-a spus ‎că bunica și-a dat ultima suflare.
‎Doar după câțiva ani ‎am înțeles că fusese o premoniție.
‎A fost nevoie de ani de exercițiu ‎pentru a filtra informația
‎și pentru a deține controlul.
‎De la 16 la 18 ani, ‎le-am citit oamenilor aproape zilnic.
‎Vorba s-a răspândit foarte repede.
‎Oamenii începeau să vină ‎și să-mi lase bilete la ușă.
‎De acolo, am început ‎să primesc cereri din sudul Californiei.
‎Cu abilitatea uimitoare ‎de a se conecta cu cei de dincolo,
‎Tyler Henry, în vârstă de 20 de ani, ‎le uimește pe vedete
‎în serialul de pe E!, ‎Hollywood Medium with Tyler Henry.
‎Viața mea s-a schimbat total.
‎Cel mai căutat clarvăzător.
‎- Ești autentic. ‎- Mulțumesc.
‎CU AJUTORUL MEDIULUI DE LA E!
‎La 19 ani, am început un serial.
‎Doamne!
‎De atunci, ‎am început să țin show-uri live.
‎Doamnelor și domnilor, Tyler Henry!
‎Aveam public de până la 3.000 de oameni.
‎Salutare!
‎Această călătorie m-a făcut ‎să înțeleg de ce am făcut toate astea.
‎Acest show ‎mi-a oferit ocazia să ajut oamenii
‎care au mare nevoie de mine.
‎Când mi-am găsit curajul ‎de a-mi împărtăși harul,
‎o făceam pentru oamenii ‎despre care credeam că au nevoie.
‎Observ acum că am evoluat ‎și că am revenit în acel punct.
‎Asta îmi amintește ‎de ce mă ocup cu așa ceva.
‎VALEA SANTA CLARITA, CALIFORNIA
‎Ai simțit ceva pentru această citire?
‎E multă energie feminină, deci…
‎- De la beneficiara ședinței? ‎- Da.
‎Heather, asistenta mea, ‎face parte din viața mea.
‎Ea mă duce din punctul A în punctul B. ‎Eu nu știu niciodată ce urmează.
‎Producătorii nu-mi spun nimic. ‎Nici unde merg,
‎nici cui îi voi citi sau ce se întâmplă.
‎Heather și mama mea știu ‎doar unde să mă lase. Cam asta e tot.
‎Am senzația de…
‎moarte și naștere.
‎La o perioadă scurtă una de alta.
‎E o senzație ciudată. ‎Mi se transmite o energie
‎în genul „eu mor, tu trăiești”.
‎Nu știu. E ciudat.
‎- Bună! Cum merge? ‎- Salut!
‎- Bun venit în casa mea! ‎- Mă bucur să te cunosc.
‎Am palpitații. ‎Nu credeam că va veni ziua asta.
‎- Salutare! ‎- Bună!
‎Ce mai faceți?
‎- Prietenele mele frumoase! ‎- Bună! Ce faci?
‎- Îmi pare bine. Tu? ‎- Bună! Încântată.
‎- Minunat! ‎- Mă bucur să te văd.
‎- Doamne! ‎- Ce mai faceți?
‎- Bine. Mulțumesc că ai venit. ‎- Absolut.
‎- Să stai cu fetele. ‎- Aici e locul.
‎- Ne bucurăm să te avem aici. ‎- Da.
‎N-aș fi ratat întâlnirea.
‎Nu știi de câte ori am stat aici, ‎am băut vin și am visat la acest moment.
‎Sunt încântat. Deja am avut câteva ‎senzații, dar vă voi explica procesul.
‎- Să știți la ce să vă așteptați. ‎- Doamne!
‎- Vai! ‎- Sunt multe la mijloc.
‎E important să intru într-o stare anume.
‎Abia aștept să văd ce voi simți ‎și vom porni de acolo.
‎- Bine? ‎- Sună bine.
‎Am aici caietul meu.
‎Îmi bubuie inima.
‎- Și a mea. Am nevoie de vin. ‎- Și a mea.
‎- E în regulă. ‎- Inima mea e…
‎Bine, așa.
‎Am simțit multă energie feminină pe drum.
‎Sunt multe doamne aici, dar această ‎persoană e încântată să comunice.
‎De obicei, simt atâta entuziasm ‎de la persoanele decedate timpuriu,
‎nereușind să atingă vârsta mijlocie.
‎Presupun că e vorba de o femeie.
‎Fără să-mi dați multe informații, ‎știți o femeie care a murit prematur?
‎- Da! ‎- Bine.
‎Sunt multe detalii, așa că trebuie ‎să mă conectez mai profund.
‎Bine.
‎Pune accentul mult ‎pe simbolul păsării colibri.
‎De fiecare dată când văd o pasăre colibri, ‎înseamnă că persoana a avut o experiență
‎emoțională legată de o pasăre colibri.
‎- Putea fi și altă pasăre. ‎- Avea tatuaj cu o pasăre colibri.
‎- Doamne! Așa e! ‎- La asta m-am gândit!
‎Îmi place mult. Îl iubesc!
‎E un spirit din regnul animal ‎de care se simte apropiată.
‎Să rețineți acest lucru ‎și să fiți atente la asta.
‎- E clar că era important pentru ea. ‎- Bine.
‎O secundă.
‎Încerc să deslușesc simbolul.
‎Bine, deci ar fi câteva lucruri.
‎Avea gusturi muzicale aparte.
‎- Îi plăcea orice. ‎- Cum ar fi?
‎Vă spun, tocmai pentru că e ciudat.
‎- Spune-ne. ‎- Doamne!
‎Bine. E ceva amuzant. ‎Dacă m-aș uita la ea, n-aș crede
‎că ar putea asculta genul acela muzical.
‎Doamne! Dacă spune ce cred…
‎Habar n-am cum să…
‎- Nu ne spune. Doamne! ‎- N-ar avea cum să știe.
‎Nu știu exact ce e.
‎E puțin ciudat.
‎Imaginea ei nu se potrivește
‎cu ceea ce făcea. Dar e…
‎Sună corect.
‎- Despre asta vorbim mereu. ‎- E ciudat.
‎Pot să spun că era foarte temperamentală.
‎Foarte independentă.
‎- Era foarte iute de felul ei. ‎- Sigur.
‎- E singura cale de a o descrie. ‎- Spice Girls!
‎Da.
‎Bine. O secundă.
‎Bine.
‎Ca mediu, am parte de impresii. ‎Am niște detalii mici
‎pe care le interpretez și le înțeleg ‎în baza citirilor mele anterioare.
‎Încerc să stabilesc intenția
‎când comunic cu cineva ‎și să aflu cum s-a dus,
‎de ce le pasă ‎și care sunt mesajele importante.
‎Când citesc, vreau să obțin ‎cât mai multe informații
‎de la acel spirit.
‎În cele șase luni de dinaintea decesului,
‎pune accent pe încercarea ‎de a fi cât mai sănătoasă.
‎Pare că încerca să-și controleze greutatea ‎pentru a rămâne sănătoasă.
‎Simt că ar fi fost predispusă la diabet.
‎Asta îmi transmite. Are sens ce spun?
‎- Sută la sută. ‎- Ce nebunie!
‎Dar există un aspect ‎pe care îl aduce în discuție.
‎Faptul că și-a dat seama brusc
‎că trebuie să ajungă la spital ‎pentru a primi îngrijire.
‎Cei din jur i-ar fi spus ‎că stresul e de vină și că e normal.
‎- Da. ‎- Dar știa că e ceva în neregulă.
‎Îmi dă sentimentul de ceva plin.
‎Nu știu cum s-o descriu, ‎dar ceva nu funcționa cum trebuia.
‎- Sută la sută. ‎- Ai nimerit.
‎Am înțeles.
‎Simt că ar fi fost preocupată ‎de altcineva, nu de ea.
‎Văd simbolul pentru altruism.
‎E ciudat. M-am născut ‎cu trei luni mai devreme
‎și, în mod ciudat, ‎simt o naștere prematură.
‎Cineva care s-a născut prematur.
‎Are ceva relevanță, ‎dar nu cred că e vorba despre ea.
‎- Ce nebunie! ‎- Încerc să-mi dau seama.
‎- Era însărcinată? ‎- Da.
‎Grozav. Vin multe informații.
‎Simt că trebuie să vorbesc despre asta.
‎Știe că orice s-ar fi întreprins ‎pentru prelungirea vieții ei,
‎ar fi eșuat fără îndoială. ‎Nu voia să fie conectată la aparate.
‎N-ar fi vrut să-i fie menținută viața ‎în mod artificial.
‎Era împăcată cu situația.
‎Părea să se concentreze ‎asupra copilului ei.
‎Presupun că a supraviețuit copilul, ‎dar a fost pe muchie de cuțit.
‎Presupun doar.
‎- Vă e cunoscută situația? ‎- Da.
‎Am discutat puțin despre ce s-a întâmplat.
‎Poate reușiți să-mi clarificați ‎despre cine vorbim.
‎- Lauren, prietena noastră. ‎- Cea mai bună prietenă a noastră.
‎Lauren?
‎Era nebuna noastră albă.
‎Te iubesc, scumpo!
‎Lauren era cloșca noastră.
‎Lauren se ocupa de tot.
‎Voia să rezolve tot.
‎- „O fac eu.” ‎- „O fac eu.”
‎Era atât de iubită!
‎Mereu glumeam ‎că era de culoare în sinea ei.
‎Îi plăcea mâncarea mexicană, ‎trupele de mariachi.
‎Nu vorbea spaniolă, dar adora muzica aia.
‎Când ai spus că muzica nu…
‎- Nu i se potrivea. ‎- Exact! Adora muzica mexicană.
‎- Adora trupele de mariachi. ‎- Nu ne venea să credem.
‎Era italiancă?
‎- Da! ‎- Bine.
‎Și îi plăcea că era italiancă.
‎Le spunea tuturor.
‎„Sunt italiancă.”
‎Da.
‎Asta e.
‎Frumos. Bine.
‎Poți să-mi spui cum a murit?
‎Ai spus că simțea că avea ceva.
‎- Că a ratat ceva. ‎- Da!
‎Îmi amintesc că m-a sunat ‎când a făcut testul de diabet gestațional
‎și era îngrijorată.
‎I-am spus să se relaxeze.
‎Când a primit rezultatele, ‎era chiar sub limita de jos,
‎ceea ce mi s-a părut cam mult.
‎„Sunt bine.”
‎Sincer, a vorbit despre diabet ‎chiar la început.
‎Îi spuneam că s-a îngrășat…
‎- Era umflată… ‎- Avea toate simptomele.
‎- Oboseală. Totul. ‎- Oboseală.
‎Era cu o lună înainte de soroc.
‎Dăduserăm o petrecere cu ‎tamales ‎cu o sâmbătă înainte…
‎Petrecerea cu ‎tamales‎ e o tradiție…
‎- În decembrie. ‎- Bem vin și facem ‎tamales‎.
‎- Da. ‎- Chiar înainte de Crăciun.
‎Ne-am întâlnit toate, ‎dar ea nu arăta prea bine.
‎Părea obosită.
‎Credeam că sarcina era de vină.
‎A fost internată de urgență ‎pentru dureri în piept.
‎- Da. ‎- Spuneai ceva de umplut.
‎- De umplut și de golit. ‎- Da.
‎La spital i-au administrat lichide multe.
‎Nu se simțea bine.
‎- Simțea că se îneacă. ‎- Ne trimitea mesaje.
‎- „Mi-e frică.” ‎- „Mi-e rău.”
‎- „Nu știu ce se petrece.” ‎- „Am dureri.”
‎- Avea dureri. ‎- Doamne!
‎M-am dus la spital.
‎Au ținut-o în viață ‎cât să scoată bebelușul.
‎Bebelușul nu avea oxigen.
‎- Înțeleg. ‎- S-a născut prematur.
‎- Ai vorbit despre asta. ‎- Da.
‎- Aveai dreptate. ‎- Înțeleg.
‎Era împăcată cu situația, ‎câtă vreme bebelușul avea să trăiască.
‎- A fost important pentru ea. ‎- E frumos.
‎Mă bucur că a supraviețuit.
‎- A scăpat ca prin minune. ‎- E frumos.
‎Vom vorbi despre unde se află copilul.
‎- Pentru că îl văd ținut deoparte. ‎- Da.
‎Simt frustrare din această cauză.
‎Știți despre ce vorbesc?
‎- Da! ‎- Bine.
‎Puteți să-mi împărtășiți? Ce se întâmplă?
‎Voia ca ea să-i fie nașă copilului.
‎- Dar nu a fost cazul. ‎- E dureros.
‎Vedem fotografii pe Facebook. ‎Așa ne conectăm cu el.
‎Nu va fi mereu așa. Vreau să vă asigur.
‎- Asta se va schimba. ‎- Bine.
‎Ea își dorește ca oamenii importanți ‎din viața ei să-i fie aproape copilului.
‎Nu e cazul acum, dar…
‎- Ea știe asta? ‎- Sigur că da.
‎Bine.
‎Acesta e mesajul important ‎al acestei ședințe.
‎- Acesta e. ‎- Asta ne doream.
‎Asta ne doream.
‎Da. Mai simt… ceva.
‎Așa.
‎Asta e.
‎Vrea să vorbesc despre Rich. Cine e Rich?
‎- Richie. ‎- E un nume.
‎- Richie! ‎- Cine e Richie?
‎Nu mi-a cunoscut al doilea copil. ‎Eram însărcinată cu el.
‎- Da. ‎- Când a murit.
‎Deci asta era. ‎Voia să vorbesc despre micuț
‎și să-ți transmit că știe că s-a născut.
‎Simt multă dragoste în legătură cu el.
‎Am avut o complicație după epidurală.
‎- Da. ‎- Am crezut că voi muri.
‎Dar am simțit-o.
‎Ăsta e mesajul. Aducându-l în discuție, ‎confirmă că a fost prezentă la naștere.
‎Da. M-am gândit la ea ‎tot timpul când am fost acolo.
‎Știa asta, ‎deci să nu credeți că a fost întâmplător.
‎- S-a sacrificat pentru sănătatea lui. ‎- Așa e.
‎A fost implicată chiar și de dincolo
‎- …în viețile celor dragi. ‎- Da.
‎- Nu s-a terminat doar pentru că a murit. ‎- Da.
‎Simt că e împăcată cu faptul că s-a dus.
‎- Bine. ‎- Își onorează trecerea.
‎- Pare să fie bine. ‎- Da.
‎Și foarte mândră.
‎Simt că e foarte aproape de surorile ei.
‎Nu pot să cred ce ne spui.
‎Mă bucur. Știu că e tare.
‎Credeam că ne vei spune ‎două sau trei lucruri.
‎Ne-ai citit jurnalul personal.
‎Da!
‎A fost o seară minunată cu fetele. ‎O să mai vreau să vă văd.
‎Simțim că ne-ai adus-o pe Lauren.
‎Mă bucur.
‎Azi am simțit-o pe Lauren alături.
‎A spus o sută de lucruri ‎care să ne confirme…
‎Era cu noi.
‎A nimerit totul.
‎Dumnezeule!
‎Da?
‎A fost atât de bine! ‎Am avut un grup de patru.
‎- Da? ‎- Da.
‎Prietena lor gravidă a murit.
‎A murit dând naștere copilului ei.
‎- Deci copilul a trăit. ‎- Exact ce spuneai!
‎- Exact asta mi-ai spus. ‎- Da. E demențial.
‎Uimitor! Doamne!
‎A fost special.
‎Da.
‎- A fost mult de digerat. ‎- Da.
‎- Pentru mine și pentru ele. ‎- E greu.
‎E mai greu după.
‎Acum, când merg acasă.
‎Aici începe provocarea mea.
‎Să mă detașez…
‎Ca să ajung în acea stare,
‎parcă trebuie să sacrific ceva ‎din propria-mi existență,
‎care rămâne cu acei oameni.
‎Pe măsură ce trece vremea, îmi revin,
‎dar simt că am lăsat ‎o parte din mine acolo.
‎E foarte ciudat.
‎REȘEDINȚA LUI TYLER
‎THERESA ‎MAMA LUI TYLER
‎Îți pun și ție câteva.
‎Cam cinci. Niciodată nu poți avea ‎prea multe periuțe de dinți.
‎Bine.
‎Tati Wasserman ar fi mândru de tine.
‎- Nu. ‎- Stomatologul nostru.
‎Nu! O să afle că îi spun „tati”.
‎„- Deschide larg! ‎- Da, domnule.”
‎Tyler.
‎Bine.
‎Da. Acum va afla.
‎S-a aflat secretul.
‎Nu e vina mea că am un stomatolog sexy.
‎Sună a clișeu, ‎dar mama mi-e cea mai bună prietenă.
‎Avem o relație directă.
‎Ne înțelegem reciproc, ‎nu mai e o relație cordială.
‎Sunt cam obosită. ‎Parcă trebuia să facem bagajele.
‎- Dumnezeule! ‎- Doamne!
‎Ce avem la cină?
‎- Ce avem la cină? ‎- Trebuie să-ți citesc gândurile?
‎Mama e întruchiparea unei mame grozave.
‎Orice lucru bun fac ‎vine din puterea pe care mi-a dat-o.
‎Da.
‎Ai încercat să-i citești?
‎Da.
‎Am citit-o pe mama când eram adolescent.
‎Mi se transmisese un nume.
‎Am întrebat-o cine era
‎și a izbucnit în lacrimi, ‎pentru că persoana pe care o identificasem
‎îi făcuse rău mamei mele.
‎Nu mi-a spus niciodată cât de rău a fost.
‎E un mister.
‎Cred că acela a fost momentul ‎în care mama mi-a conștientizat harul,
‎că păstrase secrete pentru a mă proteja,
‎secrete pe care reușeam să le citesc.
‎A fost un moment de cotitură.
‎Cu siguranță.
‎E clar că, în calitate de mediu,
‎văd anumite informații, ‎dar nu văd imaginea în ansamblu.
‎VALEA SANTA CLARITA ‎CALIFORNIA
‎- Gata? ‎- Da.
‎CLINT ‎IUBITUL LUI TYLER
‎Scuze. Încă nu-mi cunosc puterea.
‎Clint e partenerul meu ‎de patru ani și jumătate.
‎Cum v-ați cunoscut?
‎El îți va spune altceva, dar mi-a scris. ‎Mi-a trimis un mesaj privat.
‎Homosexualii sunt insistenți.
‎Să nu uiți asta.
‎Venind dintr-un orășel din Georgia,
‎voia pe cineva la fel ca el. ‎Am stabilit imediat o legătură.
‎În ceea ce privește familia mamei tale,
‎m-am lovit de tăcerea tuturor.
‎Da.
‎Cercetările pe care le-am făcut ‎de când a început totul
‎au ținut de cercetarea ADN.
‎- Corect. ‎- Nu știam ce căutam.
‎ÎN 2019, TYLER ȘI MAMA LUI AU FĂCUT ‎UN TEST ADN.
‎S-A DESCOPERIT CĂ „MAMA” THERESEI ‎NU ERA MAMA EI BIOLOGICĂ.
‎Rezultatele testului tău ADN au ieșit ‎altfel decât te așteptai.
‎După ce l-a făcut mama ta, ‎lucrurile au luat-o razna.
‎ADN-ul nu minte.
‎Abia acum doi ani mama a aflat ‎că mama ei nu era mama ei,
‎că tatăl ei nu era tatăl ei ‎și că nu era înrudită cu frații ei.
‎Am fost în stare de șoc.
‎Există un mister la fiecare nivel.
‎Absolut. Da.
‎Ai crede că un mediu ‎poate lua legătura cu cei de dincolo
‎pentru a afla ce s-a întâmplat cu mama. ‎Dar m-am lovit doar de ziduri.
‎Sunt prea implicat în situație ‎pentru a fi obiectiv,
‎motiv pentru care am nevoie de ajutor.
‎Vreau să știu exact ‎cum a ajuns mama la Stella
‎și ce anume credea mama ei biologică.
‎Știa?
‎Credea că mama va ajunge la altcineva? ‎Cum s-a întâmplat?
‎Am dreptul să știu și nu voi lăsa ‎pe nimeni să mă oprească.
‎Trebuie să aflăm cine ne poate ajuta.
‎Da. Mă întreb de ce…
‎E atât de complicat!
‎Ar trebui să luăm niște abțibilduri.
‎- Ce abțibilduri? ‎- De începător.
‎- Unde? Pentru cine? ‎- Chiar aici. Vezi?
‎Pentru tine. Să-i avertizăm pe oameni.
‎Ești amuzant.
‎Presupun că vei avea ‎o ședință uimitoare azi.
‎Sper.
‎Am simțit pe cineva ‎care a murit într-un incendiu.
‎Poftim?
‎Mi-am dat seama că e un bărbat. ‎Sunt curios cine e.
‎Haide! Fii tare. Va fi bine.
‎STUDIOURILE STANKONIA
‎Salut. Cum merge?
‎Eu sunt Tyler.
‎- Ce mai faci, Tyler? ‎- Încântat.
‎- Vino aici. Cu sau fără COVID. ‎- Mă bucur să te cunosc.
‎- Și eu mă bucur. ‎- Mersi pentru invitație.
‎- Absolut. ‎- Ce tare!
‎- Bun venit în lumea mea! ‎- Uimitor!
‎- Cum te numești? ‎- Cals.
‎- Cals. Mă bucur să te cunosc. ‎- Arăți ca…
‎Nu contează.
‎- Macaulay Culkin. Mi se spune des. ‎- Nu eram sigur.
‎- E un loc mișto. Ce studio e? ‎- Da.
‎Acesta e Stankonia Studios.
‎A fost numit după albumul Outkast.
‎- S-a scris istorie în acest studio. ‎- Cred.
‎- Sunt curios să văd ce urmează. ‎- Hai s-o facem.
‎- Ai vreun obiect? ‎- Da.
‎- Poți să-l scoți. ‎- Bine.
‎Uimitor. Poți să-l pui acolo.
‎Mă voi concentra, voi inspira adânc.
‎- Crezi? ‎- Să vedem ce vine.
‎Bine.
‎Așa.
‎- Vom vorbi puțin despre cei vii. ‎- Bine.
‎Gândește-te la familia biologică.
‎Mă duce cu gândul la cineva ‎căruia îi este greu să respire.
‎Se poate să i se fi descoperit ‎o pată pe plămâni.
‎S-a discutat despre asta,
‎dar nu a fost luat în serios ‎așa cum ar fi trebuit.
‎Mama mea.
‎- Pe termen lung. ‎- Zicea că are o pată pe plămân.
‎- Da, dar e… ‎- Da.
‎De unde știai? Ai simțit locul? Sau…
‎Îl vizualizez.
‎Am avut și eu un plămân colabat anul ăsta.
‎Dar arată cam la fel ca o pată pe plămân.
‎La începutul lui 2020, ‎am avut un plămân colabat.
‎Îmi apăsa inima.
‎Nu aș spune că harul meu a făcut asta,
‎însă ședințele de spiritism ‎îmi dau multe stări.
‎Nu știu ‎cum îmi va afecta corpul pe termen lung.
‎Voi atinge ceasul, dacă e în regulă.
‎- Te rog. ‎- Să vedem ce simt.
‎Bine.
‎Simt că trebuie să vorbesc ‎despre doi bărbați.
‎Când văd doi oameni împreună, ‎înseamnă că au o legătură dincolo.
‎N-aș putea face legătura cu unul, ‎ci cu amândoi.
‎- Sunt înrudiți. ‎- Da.
‎E foarte interesant.
‎Unul e mai tânăr, altul, mai în vârstă, ‎dar sunt mereu împreună.
‎Există o referire la un contemporan ‎care a murit. Eu văd simboluri.
‎Dacă spun „contemporan”, ‎e de nivelul nostru.
‎- Da. ‎- Vorbim despre plecarea lor.
‎E foarte interesant. Sunt suprapuse.
‎Unul trece cu mai multe bagaje ‎decât celălalt.
‎- Așa e. ‎- Deci e cam ciudat.
‎Aș putea spune
‎că bagajul indică aproape mereu ‎un sfârșit violent.
‎Ceva de genul…
‎- O scenă traumatizantă. ‎- Da.
‎- La celălalt nu e cazul. ‎- Nu.
‎Ceea ce e interesant, ‎deoarece îmi dă senzația
‎că pune mult accent pe cariera ta.
‎Sufletul său e tot mai liniștit ‎cu cât ai tu mai mult succes.
‎Interesant la moartea lui a fost ‎reacția medicală întârziată.
‎- Simt că stau degeaba. ‎- Da!
‎De ce nu au sunat mai repede?
‎- De ce nu am ajuns la timp? ‎- Ce naiba?
‎Știu pentru că s-a discutat despre asta
‎și toată lumea s-a întrebat ‎cum s-a întâmplat.
‎Exact așa a și fost.
‎Am așteptat 20-30 de minute, ‎iar spitalul era puțin mai jos.
‎- Nu înțelegeam unde e ambulanța. ‎- Da. Exact.
‎- Ce nebunie! ‎- Greu.
‎- Nu vrea să vă mai gândiți la asta. ‎- Da.
‎Îmi dă senzația că nu vrea să credeți ‎că ați fi putut schimba ceva.
‎- Ce nebunie! ‎- Trebuia o reacție imediată.
‎Dacă poți să-mi vorbești puțin despre el…
‎Era vărul meu mai mare, Ducky,
‎care a avut mare grijă de mine.
‎Un tip mare și adorabil. ‎Ar fi făcut orice pentru tine.
‎- Știi? Era un tip solid. ‎- Da.
‎Cu inimă de aur, omule, ‎și indiferent de situație.
‎Te ajuta orice-ar fi fost.
‎Lucram împreună
‎și ne ocupam cu gips-carton.
‎Mă simțeam bine la serviciu.
‎Făceam bani frumoși,
‎dar îmi spunea mereu ‎să mă ocup de muzică.
‎- Și apoi… ‎- Da.
‎A murit în urma unui atac de cord ‎la muncă…
‎Da.
‎A muncit până a murit.
‎M-a influențat foarte mult în ceea ce fac.
‎E darul pe care ți l-a oferit.
‎- Da. ‎- Ce binecuvântare!
‎- Așa e. ‎- Uimitor.
‎- E… ‎- Mă bucur.
‎Mintea mea.
‎Deci vom continua. ‎Schimbăm puțin macazul.
‎Acolo…
‎Bun. Asta e interesant.
‎E foarte ciudat.
‎Nu știu de ce, dar văd pantofi. Pantofi.
‎Cine ți-i arată?
‎Vine la nivel de verișor.
‎De ce mă gândesc la pantofi roșii?
‎Aveam o pereche de Jordan Varsity Red.
‎Mă ruga să îl las să-i poarte.
‎Îi plăceau tenișii roșii.
‎- Ciudat! ‎- Da.
‎Bine. Tipul ăsta cred că a murit ‎în circumstanțe grele.
‎- Foarte grele. ‎- Da.
‎E unul dintre detaliile interesante.
‎Când se face referire ‎la „Candle in the Wind”,
‎înseamnă că și-a trăit viața la maximum,
‎dar a murit prea devreme.
‎Da. Începea să bea pe la 14:30,
‎doar ca să simtă că trăiește.
‎S-a asigurat că va trăi fiecare clipă ‎înainte să moară.
‎Unii trăiesc până la 90 de ani, ‎dar n-au o viață.
‎- Da. Fapte. ‎- Așa e.
‎Se referă la cineva ‎ca „Mickey” sau „Mikey”?
‎Sau altcumva.
‎- De la cine vine? ‎- De la unul dintre cei doi.
‎Nu înțeleg motivul, ‎de aceea nu prea sunt convins.
‎Ține de cei pe care îi supraveghează, ‎iar aceștia sunt oameni.
‎- Vom ține cont de asta. ‎- Bine.
‎Să continuăm. Mă duc cu gândul
‎la a termina ceva.
‎E interesant pentru că are legătură ‎cu vocea lor, cu o înregistrare.
‎- Un proiect în care era implicat. ‎- Da.
‎E vorba despre o piesă muzicală.
‎Veneam mereu în oraș. ‎E ceva contemporan, la nivelul nostru.
‎Puneam un ritm ‎și începeam să cântăm freestyle.
‎- Și am ultima înregistrare. ‎- Da.
‎De la ultima noastră întâlnire ‎de dinainte să aflu că a murit.
‎Da.
‎Nu știu de unde știi că am înregistrat-o.
‎Da. Pare foarte importantă.
‎Iar ei sunt foarte mândri.
‎Îmi transmit multă fericire.
‎Simte că nu va fi uitat.
‎- E mândru. ‎- Ce nebunie!
‎Să știi că e foarte important.
‎Vor să le recunoaștem plecarea.
‎- Dă-mi o clipă. ‎- Da.
‎Ai să simți ‎imediat ce ai să afli ce știu eu.
‎E în ordine. Mă omoară pieptul.
‎Dar dă-mi o clipă. Și eu…
‎- O nebunie! ‎- E mai mult… Dă-mi un minut.
‎- Da. ‎- Cred că a fost durerea mea.
‎Ciudat. Bine. Haide.
‎Bine.
‎Apropo de situația mai violentă, ‎simt că sunt împușcat din lateral.
‎Nu cred!
‎Da. Știu că e greu, dar nu voi detalia.
‎O aduc doar în discuție.
‎Da.
‎Totul e în ordine.
‎Simt că sunt trădat de cineva.
‎Simt că trebuie să vorbesc despre trădare.
‎Că am greșit în privința unei persoane.
‎Dar e vorba ‎despre faptele ce au dus la acest moment.
‎Simt că am fost trădat.
‎N-o să dau multe explicații, ‎dar ai dreptate.
‎- Logic. Bine. ‎- Ce naiba?
‎E bine. Știi pe cineva ‎care ar avea un nume cu „sh”?
‎„Sheree”? „Sherri”? Primesc sunetul „sh”.
‎Shon e Vashon. ‎Le cere tuturor să îi spună Shon.
‎- Bine. ‎- Da.
‎Ce legătură are cu tine?
‎Vashon e vărul meu. Al lui e ceasul.
‎E persoana care a avut parte ‎de o moarte traumatizantă.
‎E logic.
‎Tatăl lui e fratele mamei mele. Deci…
‎Am crescut împreună. ‎Eram de-un leat. Ne îmbrăcau la fel.
‎Mulți ani trăiască
‎Cântam împreună, dansam împreună.
‎Era jumătatea mea.
‎Eram pe aceeași direcție până la 17 ani, ‎când a fost arestat.
‎A fost condamnat la zece ani.
‎Atunci am început să am succes în carieră.
‎Am semnat primul contract de editare.
‎La 27 de ani, când a fost eliberat, ‎am mai petrecut
‎doar trei ani cu el. A murit la 30 de ani.
‎- Mamă! ‎- Deci…
‎S-A GĂSIT UN ALT CADAVRU ÎN PARCUL LEAKING
‎Bătut, împușcat, înjunghiat.
‎Ars.
‎Tot ce puteau să-i facă mai rău.
‎- A fost mâna unei bande. ‎- Da.
‎Trebuia să fie un sicriu închis.
‎Mama lui ar fi trebuit ‎să se gândească la nesfârșit
‎la ce i s-a întâmplat fiului ei.
‎Dar a fost foarte inteligent.
‎În poziția în care a fost găsit
‎nu putea să ajungă de unul singur.
‎Era foarte intuitiv.
‎Foarte intuitiv.
‎Fără a aprofunda prea mult,
‎a fost din cauza bandelor ‎și a anturajului.
‎Petrecea mult timp cu o persoană.
‎Aveau o relație tumultuoasă.
‎O relație ciudată.
‎A fost ultima persoană care l-a văzut.
‎- Da. ‎- Știi?
‎E o confirmare a sentimentelor tale.
‎Faptul că știi ‎că nu putea fi sta în acea poziție.
‎Deloc.
‎Marele lui mesaj de azi ‎confirmă că aveai dreptate.
‎Și cum se aplică asta acelei persoane. ‎Deci…
‎Faptul că-mi spui că orice…
‎că bănuiala mea era…
‎- E pe bune. ‎- Da.
‎Care e amintirea ta preferată cu el?
‎Eram în Carolina de Sud.
‎Ne plimbam și am dat peste un câine. ‎Și-a dorit mereu un câine.
‎L-a luat la hotel, l-a spălat.
‎- Da. ‎- Am folosit prosoapele.
‎Apoi le-am lăsat la femeia de serviciu.
‎Și l-au sunat pe bunicul meu.
‎- Da. ‎- Ai fost prins.
‎Nu fapta noastră a fost problema, ‎ci faptul că am fost reclamați.
‎- I-a spus ce am făcut. ‎- Da.
‎- Și, cum spuneam înainte, Mickey… ‎- Da.
‎Unchiului Mickey îi place povestea asta. ‎Am spus-o la înmormântare.
‎E o nebunie!
‎- E demență! ‎- E bine.
‎E o nebunie!
‎Pentru fata mea am făcut asta. ‎Ea mi-a scris scrisoarea.
‎Eram sceptic sau căutam prostii.
‎N-aveai cum să știi unele lucruri.
‎- Da. ‎- Sunt foarte intuitiv.
‎- Și simt ce simt. ‎- Da.
‎Sunt membri ai familiei ‎care nu au aceste detalii.
‎- Da. ‎- Ce ciudățenie!
‎E interesant că ai spus că ești intuitiv. ‎Ești mai conectat decât cei obișnuiți.
‎- Da. Sută la sută. ‎- Acele presimțiri și sentimente…
‎Acele descărcări pe care le ai
‎și pe care nu le poți explica ‎sunt reale. E foarte interesant.
‎- Mersi, omule. ‎- Da.
‎Asta mă va schimba pe viață.
‎- N-o să-mi mai pun intuiția la îndoială. ‎- Bine.
‎- Vine de la tine. ‎- Bine.
‎O s-o folosesc în carieră.
‎- Așa voi face. ‎- Mă bucur.
‎Bine, îmbrățișează-mă.
‎Ce muzică asculți?
‎Fiind o persoană spirituală, ‎ascult pârțuri de delfin și clopoței.
‎Muzică de meditație, ‎dar mama e mare fan al rapului.
‎- Serios? ‎- E o italiancă de 1,50 m.
‎Dar îi plac Lil Jon, Snoop.
‎Îi place rapul de cartier.
‎- Cu pistoale și toate alea. ‎- E prea mult.
‎Adu-o înăuntru.
‎- O punem la microfon. ‎- O chem. Mă întorc imediat.
‎Tipul ăsta nu stă, transpiră
‎și mâzgălește degeaba. ‎Se conectează la ceva.
‎Vede lucruri. ‎Am căutat defecte și slăbiciuni,
‎dar nu am găsit nimic. ‎Ajunge în cu totul alt loc.
‎Tipul ăsta e pe bune.
‎Bună!
‎Bună! Încântat să te cunosc.
‎- Deci tu ești gangsterul. ‎- Doamne!
‎Sunt copleșită. ‎Parcă am intrat într-o navetă spațială.
‎- Nimeni nu face asta. ‎- Bun venit pe navă!
‎- Vrei să intri la microfon? ‎- Doamne! E prea tare.
‎- Nu știu ce să fac. Am nevoie de ajutor. ‎- Vei auzi un șuierat.
‎Mama e în studio, Tyler.
‎Conduc ca Miss Crazy
‎Prin cartier
‎Sus cu ea
‎Asta e tot ce am
‎- Asta e tot ce are. ‎- Doamne! Mulțumesc frumos.
‎- Femeia care m-a născut. ‎- Știi cât de fericită sunt?
‎Dar pe mine?
‎- Stai să scoatem albumul. ‎- Bine.
‎O compilație.
‎REȘEDINȚA LUI TYLER
‎Apropo de strămoși…
‎m-a derutat foarte tare ‎certificatul tău de naștere.
‎- Și pe mine. ‎- Ți-a fost…
‎emis un certificat de naștere ‎când te-ai născut?
‎Da, dar nu cred ‎că e certificatul de naștere de acum.
‎Interesant!
‎Până la 50 de ani,
‎credeam că Stella și Gwle ‎sunt părinții mei biologici.
‎Mi-a spus că e mama mea.
‎Asta scria și în certificatul de naștere.
‎Așadar, al doilea nume era „Wava”, ‎iar aici scrie „Java”.
‎- Da. ‎- Oricât de mult îți place cafeaua…
‎- Știu. ‎- …e o greșeală.
‎Știu că certificatul meu de naștere ‎a fost schimbat.
‎E ca o ghicitoare…
‎- Știu. ‎- …ca să afli răspunsurile.
‎Mereu mă întreb cine sunt, ‎de unde am venit.
‎Cum ar fi putut să fie?
‎Sunt foarte recunoscătoare ‎că Tyler e interesat de problemă
‎și că vrea ‎să știe mai multe despre familie.
‎Nu e vorba doar de mine, ci și de Tyler.
‎Are dreptul să știe ‎și nu pot să-i iau asta. Nici n-aș vrea.
‎Să afli că Stella nu e mama ta…
‎Doamne, a fost o ușurare.
‎Parcă mi se luase o mare povară.
‎Fiindcă știu că nu sunt rudă cu ea ‎și că nu sunt ca ea.
‎- Sunteți foarte diferite. ‎- Știu. Sunt un om bun.
‎Da.
‎- E în ordine. ‎- Vino să mă îmbrățișezi.
‎Ești un băiat bun.
‎Uneori. Când mă comport frumos.
‎Simt că viața mea e definită
‎de clipele în care încerc ‎să-i liniștesc pe oameni.
‎Și o fac prin citiri.
‎Îmi doresc ca mama ‎să trăiască sentimentul de împăcare.
‎După doi ani, ‎eu și mama încă nu știm adevărul.
‎Cum a ajuns în mâinile unei criminale?
‎Oamenii mă întreabă mereu ‎dacă văd și oameni răi.
‎Cu siguranță există fapte malefice.
‎Stella, femeia care credeam că e mama mea,
‎era o criminală.
‎Subtitrarea: Linda Pricăjan