TYLER HENRY A VILÁG EGYIK LEGHÍRESEBB MÉDIUMA
TÖBB MINT 300 000 EMBER SZEREPEL A VÁRÓLISTÁJÁN.
A SOROZAT SZEREPLŐIT ERRŐL A LISTÁRÓL VÁLASZTOTTÁK KI.
TYLER NEM TUDJA, HOGY KI AZ, AKIBEN OLVASNI FOG.
ATLANTA GEORGIA ÁLLAM
Hogy van?
- Tyler vagyok. - Hogy van, Tyler?
Örvendek!
- Már nagyon kíváncsi vagyok. - Vágjunk bele!
- Összpontosítok, mély levegőt veszek. - Nyugodtan.
Aztán meglátjuk, mi jön át.
Rendben.
Élő személyről fogunk beszélni.
Rendben.
Egy olyan dolog jelent meg előttem,
hogy valaki nehezen lélegzik,
mintha a röntgen kimutatott volna egy foltot a tüdején.
Látok valamit,
de úgy érzem, nem veszi olyan komolyan, mint kéne.
Az anyám.
Szóval, az édesanyja nehezen lélegzik?
Azt mondta, van egy folt a tüdején.
- De ez... - Igen.
Honnan tudta? Érezte a foltot? Vagy...
Látom magam előtt.
Összeomlott a tüdőm,
de lényegében úgy látom,
mint egy röntgenfelvételt.
Ez csak... Ez az én gondolatom.
A NETFLIX SOROZATA
Máris folytatjuk, csak mással.
Egy unokatestvért látok.
Egy pillanat!
Igen. Meg fogja lepni. Ha tudja azt, amit én.
Igen, minden rendben. A mellkasom sajog,
csak egy percet kérek.
Mintha oldalról lövés érne.
Hékás!
Teljesen igaza van.
Ezt semmiképp sem tudhatta.
Pihenés vagy meditáció gyanánt rajzolok vagy festek.
De sosem hittem, hogy a firkálgatás a suliban,
hogy nem figyelek a tanárra,
a karrierem részévé válik.
Ültem és firkálgattam.
Egy nap rajzolgattam, és hirtelen éreztem valamit.
Elkezdtem ezt eszközként használni.
Amikor olvasok valakiben, egy vászonhoz hasonlítom magamat.
És az illető, akit látok, ő rajzol egy képet.
Az elején nehéz volt szabályozni a képességemet.
Nem tudtam bekapcsolni és felerősíteni, vagy éppen legyengíteni.
Ki az?
Tízéves koromban ágyban voltam. Emlékszem, hogy felébresztettek.
Amikor kinyitottam a szemem, valahogy megéreztem,
hogy a nagymamám meg fog halni.
Próbáltam elmagyarázni anyámnak, erre megszólalt a telefon.
Az apám hívta.
Elmondta, hogy a nagymamám meghalt.
Csak évekkel később értettem meg, hogy ez előérzet volt.
Sokat gyakoroltam, és sok információt feldolgoztam,
mire irányítani tudtam ezt a dolgot.
16-18 éves koromtól szinte minden nap olvastam valakiben.
A hír pedig gyorsan terjedt.
Mire észbe kaptam, már emberek jöttek hozzám, és üzenetet hagytak.
És elkezdtem felkéréseket kapni Dél-Kaliforniából.
A képességével, hogy képes a holtakkal beszélni,
a húszéves Tyler Henry lenyűgözi a hírességeket a kamera előtt és mögött,
a Hollywoodi Médium című sorozatban.
Az életem furcsa fordulatot vett.
A legkeresettebb látnok az országban.
- Te vagy az igazi. - Köszönöm.
AZ E! HOLLYWOODI MÉDIUM JÓVOLTÁBÓL
Azta!
Tizenkilenc évesen elkezdtem forgatni egy tévéműsort.
Egek!
Attól kezdve élő műsort csináltam.
Hölgyeim és uraim, Tyler Henry!
Ezek egy 3000 fős közönség előtt történtek.
Helló, mindenki!
Ezzel teljessé vált az életem,
mert valójában emiatt vágtam bele.
A műsoron keresztül segíthettem az embereken,
akik szerették volna, ha olvasok bennük.
Amikor már volt bátorságom megosztani a képességemet,
olyanokért tettem, akik a leginkább hasznát vehetik.
Látni, hogy miként alakult az életem, és újra ott lenni,
emlékeztet arra, miért is csinálom ezt az egészet.
SANTA CLARITA-VÖLGY KALIFORNIA
Érzel már valamit a mostani hellyel kapcsolatban?
Jelentős női energiát érzek…
- Attól, akiben olvasni fogsz? - Igen.
Az asszisztensem, Heather az életem fontos része.
Ő juttat el A-ból B-be,
mert sosem tudom, hová megyek.
A producerek nem mondanak semmit. Hova megyek,
ki lesz ott, mi történik majd.
Heather és anyám csak azt tudják, hová vigyenek.
Szó szerint ennyit.
Érzek egy születést
és egy halált.
Egymáshoz egészen közel.
Elég fura érzés. Inkább olyasmi,
hogy „én meghalok, de te élsz”.
Nem tudom. Fura.
- Helló! Hogy van? - Helló!
- Üdv az otthonomban! - Nagyon örvendek!
Úgy ver a szívem, mert nem hittem, hogy eljön ez a nap.
- Helló, mindenki! - Helló!
Hogy vannak?
- A gyönyörű barátnőim. - Helló! Hogy van?
- Örvendek! Hogy van? - Helló! Örvendek.
- Örülök! - Jó látni magukat.
- Te jó ég! - Hogy vannak?
- Remekül! Köszönjük, hogy eljött. - Igazán nincs mit.
- Üdv a körünkben! - Tehát ez az a hely.
- Örülünk, hogy itt van. - Igen.
Nem hagytam volna ki.
Nem tudja, hányszor ültünk itt,
bort ittunk, és erről a pillanatról álmodoztunk.
Én is izgulok. Már pár dolgot látok is,
de elmagyarázom a folyamatot.
- Hogy mire számíthatnak. - Istenem, ettől…
Igen, sok minden van,
de először is fontos, hogy egy bizonyos állapotba kerüljek.
De izgatottan várom, mit fogok látni, és majd onnan kiindulunk.
- Jó? - Rendben. Jól hangzik.
Itt van a rajztömböm, ami ismerős lehet.
Érzem, hogy remeg a szívem.
- Az enyém is. Kell egy kis bor. - Igen.
- Semmi baj. - Mintha kiugrana a helyéről…
Jó, rendben. Ez az.
Az úton idefelé rengeteg női energiát éreztem.
Hiszen nők vártak rám. De ez az illető alig várja, hogy jöhessen.
Amikor ilyen sürgetést érzek,
az azt jelenti, hogy az illető korán távozott,
nem érte meg a középkort, én valahogy így tudnám leírni.
Ahogy kapcsolatba lépek vele, azt érzem, hogy nőről van szó.
Anélkül, hogy elárulnák, van olyan, aki idő előtt távozott?
- Igen. - Rendben. Értem.
Sok a sajátosság, ezért mélyebben kell kapcsolódnom.
Rendben.
Kirajzolódik előttem egy kolibri alakja.
Amikor kolibrit látok, az azt jelzi,
hogy valaki tapasztalt valamit, ez egyvalaki lehet,
és valami szentimentális kapocs fűzi
egy kolibrihez. Én így látom. Biztos, hogy kolibri lesz.
Lehet más madár, szárnyak…
Volt egy kolibris tetoválása!
- Úristen! Tényleg! - Én is rögtön erre gondoltam.
Imádom. Annyira imádom!
Ez lehet a szellemállata,
ahogy én látom, és ez fontos neki.
Ezt jó észben tartani. Figyeljenek az ilyesmire!
- Látom, hogy jelentett valamit. - Jól van.
Egy pillanat!
Próbálom megfejteni a jelképet.
Oké, szóval van még pár dolog.
Furcsa volt a zenei ízlése.
- Az biztos. - Például?
Elmondom, mert ez fura.
- Mondja el! - Egek!
Oké. Van egy fura dolog. Ha ránéznék, nem hinném,
hogy ez a fajta zene tetszik neki.
Istenem! Ha kimondja, amire gondolok…
Fogalmam sincs, hogyan fogom…
- Ne mondja! Te jó ég! - Nem tudhatja.
Úgy érzem, nem tudom pontosan, mi ez.
Van benne valami fura, és úgy érzem,
hogy a külseje teljesen mást sugall,
mint ami a valóság. De ez…
Van értelme.
- Mindig erről beszélünk. - Fura.
Amikor erről a személyről beszélünk,
egy vehemens nőt látok.
Nagyon független.
- Tűzről pattant, éles nyelvű. - Az biztos.
- Így tudnám leírni. - Spice Girls.
- Igen. - Mint egy Spice Girl!
Rendben. Egy pillanat!
Rendben.
Médiumként benyomásokat kapok.
Nagyon apró részleteket látok,
melyeket a korábbi tapasztalataim alapján kell értelmeznem.
Megállapítom a szándékot,
miközben kommunikálok az illetővel, hogy megtudjam, miként hunyt el,
mi a fontos számára, üzen-e valamit.
A folyamat közben próbálok minél több információt szerezni
ettől a lélektől.
A halála előtt fél évvel
megpróbált minél egészségesebben élni.
Úgy érzem, nagyon odafigyelek a súlyomra,
hogy egészséges legyek.
Talán hajlamos volt a cukorbetegségre, ilyesmi.
Én így látom. Van ennek értelme?
- Száz százalékig. - Ez őrület!
De van valami más is, amit sugall.
Az az érzés, amikor hirtelen rájön,
hogy kórházba kell mennie, vagy orvosi ellátásra van szüksége.
Az emberek azt mondták neki:
„Csak az idegeid. Ez normális.”
- Igen. - De tudta, hogy valami nincs rendben.
Úgy érzem, valami kezd megtelni.
Nem tudom, hogyan írjam le. De úgy érzem, valami nem stimmel.
- Teljes mértékben. - Igen, minden, amit mond…
Értem. Jól van.
Úgy érzem, jobban aggódom valaki másért, mint magamért.
Mert látom az önzetlenség jelképét.
Olyan fura. Három hónappal korábban jöttem a világra,
és fura mód egy koraszülést látok magam előtt.
Valaki koraszülött volt.
Van némi jelentősége, de nem…
Nem ő az, aki koraszülött volt.
Van itt még valami más is.
- Terhes volt? - Igen.
Remek. Oké, most sok minden jön.
Úgy érzem, ezt fel kell hoznom.
Azt mondja, bármilyen próbálkozás az élete meghosszabbítására
úgyis hiábavaló lett volna. Nem akarta, hogy lélegeztetőgépre tegyék.
Nem akarta, hogy gépekkel tartsák életben.
Ő ezt elfogadta.
Úgy tűnik, hogy a kisbabára koncentrál,
aki szintén közel állt ahhoz, hogy ne szülessen meg.
- Ezt gyanítom. - Hűha!
- Ismerős ez a helyzet? - Igen.
Most, hogy egy kicsit rávilágítottunk a történtekre,
elmesélnék nekem, hogy ki volt ő?
- A legjobb barátnőnk, Lauren. - A legjobb barátnőnk.
Lauren?
Ő volt az őrült fehér lány.
Szeretlek, csajszi!
Lauren tyúkanyó típus volt.
Mindenről gondoskodott.
Mindig azt mondta: „Majd én.”
- Majd én. - Majd én.
Mindenki szerette.
Mindig viccelődtünk, mert a szíve mélyén barna volt.
Imádta a mexikói ételeket, a mariachi zenekarokat.
Pedig nem is beszélt spanyolul. Imádta azt a zenét.
Amikor azt mondta, a zenei ízlése…
- Nem illik hozzá. - Nem illik hozzá. Imádta a mexikói zenét.
- Mariachi zenekarokat hallgatott. - Mi meg: „Lauren!”
Olasz volt?
- Igen! - Értem.
És imádott olasz lenni.
Azt mondta: „olaszok vagyunk.” Mindig elmondta.
„Olasz vagyok.”
„Olasz vagyok.” Igen.
Igen, értem.
Nagyon klassz. Rendben.
Szóval, ha nem bánják,
elmesélnék, hogy miként hunyt el?
Maga is említette, hogy Lauren tudta, hogy valami nem stimmel.
- Hogy baj van. - Igen.
Emlékszem, felhívott a terhességi cukorbetegség-vizsgálat után,
és nagyon aggódott.
Én azt mondtam: „Ne aggódj! Csak lazíts!”
Amikor megkapta az eredményt, kiderült, hogy egy pontra van tőle.
Azt mondtam: „Az nagyon közel van.”
Erre ő: „De, tudod.”
Igazából már a legelején felhozta
a cukorbetegséggel kapcsolatos dolgot…
Ránéztem, és azt mondtam: „Tudod, a súlyod…”
- Felpuffadt… - Minden jel arra utalt.
- Fáradtság. Minden. - Fáradtság.
Ez egy hónappal a szülés előtt volt.
Az előző szombaton volt egy tamale-parti…
Egy buli, ahol összejöttünk…
- Decemberben. - Bort iszunk, és tamalét készítünk.
- Igen. - Karácsony előtt.
Szóval mind összejöttünk, de ő nem nézett ki valami jól.
Fáradtnak tűnt.
Azt hittük, a terhesség miatt.
Aztán mellkasi fájdalom miatt kórházba került.
- Igen. - Említette a telítődést.
- Igen. Valami feltöltődött és kiürült. - És kiürül.
- Telepumpálták folyadékkal. - Ó!
Azt mondta: „Úgy érzem, megőrül a testem.”
- Úgy érezte, megfullad. - Üzenetet küldött.
- „Nagyon félek.” - „Beteg vagyok.”
„Nem tudom, mi történik. Nem tudom, ez mit jelent.”
- Fájdalmas szavak voltak. - Jaj!
Szóval bementem a kórházba,
ahol életben tartották, hogy a babát időben ki tudják venni.
A baba nem kapott oxigént.
- Értem. - Korábban született.
- Említette a koraszülést. - Igen.
- Telitalálat volt. - Értem.
Sok mindent elfogadott, hogy a baba élhessen.
- Ez fontos volt neki. - Gyönyörű kisfiú.
Örülök, hogy túlélte.
- Egy hajszálon múlt. - Gyönyörű fiú.
Beszélünk majd róla, hogy most hol van a gyerek.
- Mert úgy látom, távol van. - Igen.
És ez frusztrációt szül.
Ismerős ez a helyzet?
- Igen. - Rendben.
Csak amennyit elmondhatnak erről. Hogy történt ez?
Lauren azt mondta, ő lesz a keresztanya.
- De nem így lett. - Nagyon fájt.
Látunk képeket róla a Facebookon. Így tartjuk a kapcsolatot.
Ez nem mindig lesz így.
Ezt kihangsúlyoznám.
- Meg fog változni. - Értem.
Szeretné, ha a számára fontos emberek
kapcsolatban állnának a gyerekkel,
de lehet, hogy most nem így van, szóval…
- És ő tudja? - Igen. Persze.
Rendben. Jó.
Ez ennek a szeánsznak a legfontosabb üzenete.
- Csak ez. - Ezt akartuk.
Csak ennyit kértünk.
Abszolút. De gyanítom, hogy van ebben még valami.
Jól van.
Ez az. Rendben.
Azt akarja, hogy beszéljek Richről. Ki az a Rich?
Ó!
- Richie! - Egy név.
- Ó, Richie! - Ki az a Richie?
Nem láthatta a második gyerekemet. Terhes voltam vele…
- Igen. - …amikor elhunyt.
Szóval, erről van szó. Szeretné, ha foglalkoznánk a kicsivel,
fontos neki a baba és a születése.
Sok szeretetet érzek ez irányban, és hogy fontos volt.
Az érzéstelenítés után szövődmények léptek fel.
- Értem. - Azt hittem, meg fogok halni.
De éreztem őt.
Ez az üzenet. Azzal, hogy felhozta őt,
igazolja, hogy ő is része volt a folyamatnak.
Igen. Egész idő alatt rá gondoltam.
Ezt tudnia kell, hogy nincsenek véletlenek.
- Áldozatot hozott érte. - Része volt benne.
Ő is részt vett benne, csak a túloldalról.
- És azok, akik szerették. - Igen.
- Ez továbbra is folytatódik. - Igen.
És azt is tudja, hogy egyfajta béke lengi körül a halálát.
- Értem. - És hogy tiszteletben tartják.
- Úgy tűnik, jól van. - Igen.
És nagyon büszke.
És hogy itt lehetek önökkel, ez mindennél többet jelent.
Alig hiszem el, amit mond.
Örülök. Igen, ez nagyon klassz.
- Azt hittem, lesz két-három dolog… - Egy apróság.
- Tudja… - Beleolvasott a naplónkba.
Igen.
Csodálatos este volt.
Jó lenne megismételni.
- Úgy érezzük, visszahozta Laurent. - A mi Laurenünket.
Nagyon örülök!
Ma úgy éreztem, hogy Lauren ott ül velünk.
Száz dolog volt, ami ezt igazolta.
- Minden stimmelt. - És itt volt velünk.
Igen. Minden, amit mondott, igaz volt.
Te jó ég!
Igen?
Nagyon jó volt. Egy négy fős csoport volt.
- Igen? - Aha.
A barátjuk halt meg, egy lány,
aki terhesen hunyt el.
Meghalt szülés közben.
- És a baba túlélte. - Ezt mondtad!
- Pontosan ezt mondtad. - Igen. Durva.
Ez… Hűha! Egek!
Különleges volt.
Igen.
- Nehéz volt megemészteni. - Igen.
- Nekem és nekik is. - Nem könnyű.
Az, ami utána van.
Hogy most hazamegyünk.
Itt kezdődik a neheze.
- Igen. - El kell engedem, ami…
Hogy elérjem ezt az állapotot,
fel kell áldoznom magamból egy darabot,
amit az embereknél hagyok.
Aztán ahogy telnek a napok, visszajön hozzám,
de úgy érzem, egy részem ott maradt.
Nagyon fura.
TYLER HÁZA
Ezeket beteszem ide.
Mind az ötöt. Sosem lehet nálad elég fogkefe.
Rendben.
Wasserman apu büszke lesz rád.
- Ne! - Ő a fogorvosunk.
Ne, most tudni fogja, hogy „apunak” hívom.
Ő azt mondja, „Nagyra!” Én meg: „Igen, uram.”
Tyler!
Oké.
- Ajjaj! - Igen. Most megtudja.
Lehullt a lepel.
Nem az én hibám, hogy dögös a fogorvosom.
Lehet, hogy klisének hangzik, de anyukám a legjobb barátom,
és teljesen jó a kapcsolatunk.
Anya megért, és én is őt. Nem udvariaskodunk. Igen.
Elég fáradt vagyok. Azt hiszem, csomagolnunk kéne.
- Istenem! - Ja. Basszus!
Mi a vacsora?
- Mi a vacsora? - Kiolvassam a fejedből?
Anya a legjobb édesanya megtestesítője.
Bármi jót is teszek, az abból az erőből van, amit ő adott nekem.
Szóval, igen.
Próbáltál anyukádban olvasni?
Igen.
Még egyszer tinédzserkoromban. Spontán ötlet volt.
Láttam egy nevet,
és megkérdeztem, ki az,
erre ő sírva fakadt,
mert az általam mondott személy
valami nagyon rosszat tett anyámmal.
És soha nem árulta el, hogy ki ő.
Ez egy rejtély.
Ez volt a fordulópont abban, hogy megértse, mire is vagyok képes.
Titkokat őrzött a védelmemben,
és én mégis képes volt meglátni őket.
Azt hiszem, ez volt a fordulópont.
Biztosan.
De igen, egy médium ilyen.
Látok néhány információdarabkát,
de nem a teljes képet.
SANTA CLARITA-VÖLGY KALIFORNIA
- Mehet? - Igen.
Bocs. Nem ismerem a saját erőmet.
Clint négy és fél éve a párom.
Hogy ismerkedtetek meg?
Ő mást mondana, de rám írt Twitteren.
Írt egy privát üzenetet.
A melegek kitartóak.
El ne felejtsd!
Egy georgiai kisvárosból származik,
és úgy érzem,
szeretett volna azonosulni valakivel. Egyből jól kijöttünk.
Az anyukád családjánál falakba ütköztem,
senki sem akart beszélni.
Igen.
A kutatás elején nagyrészt
a családi DNS-t vizsgáltam.
- Így van. - Nem tudtuk, mit keresünk.
2019-BEN TYLER ÉS AZ ÉDESANYJA VÉGEZTETETT EGY DNS-CSALÁDFATESZTET.
KIDERÜLT, HOGY THERESA „ANYJA”, STELLA NEM A SZÜLŐANYJA.
Rajtad végeztek először DNS-tesztet. De nem ilyen eredményre számítottál.
És amikor anyukád is megcsinálta,
- Akkor kiderült. - Fura dolog történt.
Hoppácska!
A DNS nem hazudik.
Anya csak két éve tudta meg, hogy az anyja nem az igazi anyja.
Az apja nem az igazi apja.
A testvérei nem a rokonai,
és ledöbbentünk. Teljes sokkban voltunk.
Ez egy igazi rejtély.
Igen. Teljes mértékben.
Azt hihetnénk, hogy médiumként kapcsolatba lépek a túlvilággal,
és kiderítem, mi történt.
De minden lépésnél falnak ütköztem.
Túl elfogult vagyok ahhoz, hogy érzelmileg objektív tudjak maradni,
ezért segítségre van szükségem a válasz megtalálásához.
Tudni szeretném, miként került anyám Stellához,
és hogy a szülőanyja tisztában volt-e a történtekkel.
Vajon tudta?
Vagy azt hitte, máshoz kerül majd?
Hogy történt?
Jogom van tudni, és nem hagyom, hogy bárki is megállítson.
Ki kell találnunk, ki segíthet.
Igen. Csak kíváncsi vagyok, miért…
Ez annyira szövevényes.
ATLANTA GEORGIA ÁLLAM
Szerezzünk pár olyan matricát!
- Milyet? - „Tanuló vezető.”
- Hol? Kinek? - Ott van. Látod?
Neked. Kitesszük, hogy figyelmeztessük az embereket.
Vicces vagy.
Szerintem ma csodás élményben lesz részed.
Nagyon remélem.
Láttam valakit, aki egy tűzben vesztette életét.
Mi?
Úgy láttam, hogy egy férfi. Kíváncsi vagyok, ki az.
Nyugi, Tyler! Minden rendben lesz.
STANKONIA STÚDIÓ
Helló! Hogy van?
Ó!
Tyler vagyok.
- Hogy van? - Örvendek!
- Ölelés! COVID ide vagy oda. - Örülök, hogy találkozunk.
- Én is örülök. - Köszönöm a meghívást!
- Nincs mit! - Ez nagyon klassz!
- Üdv a világomban! - Lenyűgöző.
- Hogy hívják? - Cals.
- Cals. Örvendek! - Úgy néz ki, mint…
- Mindegy. - Igen?
- Macaulay Culkin. Sokan mondják. - Nem voltam biztos benne.
- Ez egy menő hely. Mi ez a stúdió? - Igen.
A stúdió neve Stankonia Stúdió.
Az Outkast albumáról kapta a nevét.
Sok minden történt ebben a stúdióban.
Elhiszem.
- Már nagyon kíváncsi vagyok. - Vágjunk bele!
- Vannak tárgyai? - Igen.
- Vegye elő őket! - Jó.
Klassz! Tegye csak oda!
Összpontosítok, mély levegőt veszek.
- Nyugodtan. - Meglátjuk, mi lesz.
Rendben.
Jól van.
- Élő személyről fogunk beszélni. - Rendben.
Vér szerinti rokonról.
Egy olyan dolog jelent meg előttem,
hogy valaki nehezen lélegzik,
mintha egy röntgenképen látnék egy tüdőt, amin van egy folt.
Talán már beszéltek is róla,
de úgy érzem, nem veszi olyan komolyan, mint kéne.
Az anyám.
- Hosszú távon. - Azt mondta, van egy folt a tüdején.
- De ez… - Igen.
Honnan tudta? Érezte a foltot? Vagy…
Látom magam előtt.
Az év elején összeomlott a tüdőm.
De lényegében úgy látom,
mint egy röntgenfelvételt.
2020 elején valóban összeomlott a tüdőm.
És rádőlt a szívemre.
Nem hiszem, hogy a képességem miatt,
bár a szeánszok során számos fizikai tünetet produkálok.
Nem tudom, ez hosszú távon hogy hat majd a szervezetemre.
Megérintem az órát, ha nem baj.
- Nyugodtan! - Lássuk, mi jön át!
Jó. Megvan.
Látok két férfit együtt,
akikről beszélnem kell.
Ha embereket látok együtt, az azt jelenti,
hogy kapcsolatban vannak a túlvilágon.
Nemcsak eggyel, hanem mindkettővel kapcsolatba lépek.
- Rokonok. - Igen.
Érdekes, ahogy ezt látom.
Az egyik a fiatalabb, a másik idősebb,
és így is jelennek meg, de együtt vannak.
Látok egy kortársat, aki elhunyt.
Ezt elmagyarázom, mert szimbolikusan látom.
Az egyikük magával egyidős.
- Értem. - Beszélni fogunk a halálukról.
Ez nagyon érdekes. Úgymond kiegészítik egymást,
ez a jó szó rá.
Az egyikük nagyobb teherrel távozott, mint a másik.
- Az biztos. - Szóval elég fura.
Ezt úgy írnám le,
hogy ez szinte mindig erőszakos halálra utal.
- Valami, ami… - Igen.
- Borzasztó látvány, ilyesmi. - Igen.
- A másikat nem így látom. - Nem.
Ami elég érdekes, mert nála azt érzem,
hogy fontos szerepe volt az ön karrierjében.
- Hogy itt tart. - Igen.
Mintha a lelke megnyugvásra lelt volna.
A halálában az az érdekes,
hogy az orvosi segítség mintha késett volna.
- Mintha csak ott ülnék. - Igen.
Miért nem hívtak előbb segítséget?
- Miért nem értünk oda? - Azt a kurva!
Igen, tudom, mert beszélgettek róla,
látom, hogy azt kérdezgetik: „Ez meg hogy történt?”
Pontosan így volt.
Ott vártunk,
nem is tudom, 20-30 percet. A kórház az utcában volt.
- „Hol van a mentő?” - Igen. Pontosan.
- Ez őrület! - Durva.
- Nem szeretné, hogy emésszék magukat. - Igen.
Ahogy látom, ő úgy érzi,
nem akarja, hogy azt higgyék, tehettek volna ellene.
- Ez durva. - Ha rögtön cselekednek.
Elárulná a nevét, és mesélne róla?
Ő az idősebbik kuzinom, Ducky,
aki mindig vigyázott rám.
Nagydarab, szerethető srác. A kukát is fellökné érted.
- Tudja, nagydarab volt. - Igen.
De a szíve aranyból volt. Mindegy, mi volt a helyzet.
Bármi is történt, ő mindig segített.
Lényegében egy helyen dolgoztunk,
ahol igazából gipszkartonozás és hasonló munkák voltak.
Jól éreztem ott magam.
Jó pénzt kerestem,
erre ő: „Foglalkozz a zenével, ne itt öregedj meg!”
- És aztán… - Igen.
Szívinfarktusban halt meg a munkahelyén, és…
Igen.
Halálra dolgozta magát.
Nagy hatással volt az életemre, és új motivációt adott. Érti?
Klassz! Ez egy ajándék, ami mindig magával marad.
- Igen. - Igazi áldás!
- Nagy áldás. - Csodás!
- Ez csak… - Nagyon örülök.
Ez az én gondolatom.
Máris folytatjuk, csak mással.
Van…
Jó. Ez érdekes.
Ez nagyon fura.
Valamiért egy cipőt mutat. Egy pár cipőt.
Ki mutatja?
Ő is unokatestvér lehet.
Miért gondolna egy piros cipőre?
Volt neki egy, vagyis nekem egy Varsity Red Jordan cipőm.
És ő pedig kölcsönkérte tőlem.
Imádta azt a piros cipőt.
- Fura. - Igen.
Oké. Úgy érzem, ez a fickó
úgy hunyt el… Igazából azt látom, hogy…
- Nem könnyű eset. - Nem.
Ez egy érdekes dolog… Akárhányszor utalás történik
a „Candle in the Wind” című dalra. Tudom, ez fura.
De ez általában azt jelenti, hogy teljes életet élünk,
de aztán túl korán megyünk el.
Igen. Délután fél háromkor kinyitott egy üveg piát,
csak úgy. Érti?
Mindent megtett, amit eltervezett, mielőtt elment.
Vannak, akik 90 évig élnek, de nem élnek.
- Így van. - Ugye? Szóval… igen.
Valami „Mickey"-t vagy "Mikey”-t említ.
Ilyesmit.
- Én… - Ki említi?
Az egyikük mondja,
de nem értem, miért. Ezért nem vagyok benne biztos.
Ő az, akit figyelnek.
Általában egy személyre utal.
- De ezt észben tartjuk. - Rendben.
Folytassuk! Említ valamit,
amit be kéne még fejezni.
Érdekes.
Valami, aminek a hangjához van köze, talán egy felvétel.
- Valami, ami szerepelni fog. - Igen.
Mintha beletennék egy zenei műbe.
Régen… Állandóan bejöttem a városba.
Ez az, akivel egyidős voltam.
Feltettünk valami zenét, és táncoltunk rá.
- És megvan az utolsó felvétel. - Igen.
Pont azelőttről, mielőtt megtudtam, hogy ő meghalt.
Igen.
Nem tudom, maga honnan tudta, hogy van egy felvételem róla.
Igen. Ez fontos dolognak tűnik,
és láthatóan büszke rá.
Úgy érzi magát, hogy hű! Én is boldog lettem.
Úgy érzem, így az öröksége érdekes módon tovább élhet.
- Mintha megütögetné a vállát. - Igen. Ez őrület.
Szóval, ez nagyon fontos.
Azt akarja, hogy beszéljünk a haláláról.
- Csak egy perc! - Jó.
Igen. Meg fogja lepni. Ha tudja azt, amit én.
Minden rendben. A mellkasom sajog.
Csak egy pillanat. Én…
- Ez durva. - Mintha… Csak egy perc.
- Jó. - Olyan, mintha nekem is fájna.
Furcsa. Oké. Gyerünk!
Rendben.
Jól van.
Az erőszakosabb helyzetet úgy látom,
mintha oldalról lövés érne.
Hékás!
Igen. Tudom, hogy ez nehéz,
de nem fogok belemenni.
Csak ezt hozta fel.
Értem.
Semmi baj.
Úgy érzem, hogy a halálához köze volt egy árulásnak.
Ezt adja a tudatomra. Árulás.
Mint amikor félreismerünk valakit.
De van valami, ami ezt valahogy összekapcsolja.
Úgy érzem, elárultak.
Nem fejtem ki, de igaza van.
- Érhető. Rendben. - Azt a kurva!
Semmi baj. Ismer valakit, akinek a neve „sh”-val kezdődik?
Például „Sheree” , „Sherri”? Hallom, ahogy azt mondja: „shhh”.
Shon, vagyis Vashon. Így nevezi magát…
Mindenki Shonnak becézi.
- Értem. - Igen.
Hogy jön ő ide?
Vashon az unokatestvérem. Az ő órája van a kezében.
Ő az, aki szörnyű halált halt.
Érthető.
Az apja az anyám testvére. Szóval…
Együtt nőttünk fel. Egyidősek voltunk.
Mindig összeöltöztünk.
Boldog szülinapot
Együtt rapeltünk, együtt léptünk fel.
Ő az én másik felem.
Ugyanazon az úton jártunk 17 éves korunkig,
amikor is letartóztatták.
Tíz évre ítélték.
Ekkor indult be a karrierem. Onnantól…
a zenének éltem.
Szerződést kötöttem egy kiadóval.
Amikor 27 évesen kijött, már csak…
három évünk volt együtt. 30 évesen halt meg.
- Hűha! - Szóval…
Megverték. Lelőtték. Leszúrták.
Felgyújtották.
- Hűha! - Minden, ami csak elképzelhető.
- Ez… banda szarság. - Igen.
Hogy zárt koporsód legyen.
Anyádnak újra és újra végig kell gondolnia,
hogy mi történt, és hogy történt.
De ő ismerte az utcát. Tehát…
A helyzet, amibe keveredett,
oda nem magától jutott.
Belelát az emberek fejébe. Jók a megérzései.
- Igen. - Intuitív.
Anélkül, hogy túl mélyen belemennénk
ebbe az utcai és bandaéletbe. Szóval…
Volt egy ember, akivel sokat lógott,
akivel viharos kapcsolata volt.
Furcsa kapcsolata.
Ő az, akivel utoljára együtt volt.
- Igen. - Tudja?
Szerintem ma azért van itt, hogy alátámassza a maga érzéseit.
Azt, hogy maga is tudja,
ő nem került volna ilyen helyzetbe.
Egyáltalán nem.
A mai üzenete az lenne,
hogy igazolja, a maga érzései helyesek.
Főleg, amit arról az illetőről mondott. Szóval…
Az, hogy most elmondta nekem…
hogy ez a megérzésem…
- Nagyon is valóságos. - Igen.
Mi a kedvenc emléke róla?
Egyszer voltunk Dél-Karolinában.
Sétáltunk. Talált egy kutyát.
Mindig is akart kutyát.
Elvitte a hotelbe, megfürdette.
- Igen. - Elhasználtuk a törülközőket,
aztán odadobtuk a takarítónő ajtaja elé.
És felhívták a nagyapámat.
- Igen. - Lebuktak.
Nem érdekelte, amit tettünk. Valaki felhívta,
- és elmondta, mit csinálunk. - Értem.
- És említette Mickey-t. - Igen.
Mickey bácsikám imádja ezt a sztorit.
A temetésén el is mondta.
Ez nagyon durva.
- Őrület! - Ez így van jól.
Hihetetlen!
Most a lányom miatt vagyok itt.
Ő írta meg a levelet helyettem.
Én szkeptikus voltam, és kerestem a baromságokat.
De erről semmiképp sem tudhatott.
- Igen. - Én is intuitív vagyok,
- és sok mindent megérzek. - Igen.
Vannak rokonaim, akik nem is tudnak arról, amit most maga elmondott.
- Aha. - Ez durva.
Érdekes, hogy azt mondta, maga is intuitív, mert érzem,
hogy jobban tud kapcsolódni, mint mások.
- Igen. Teljes mértékben. - Azok a megérzések…
Amikor érzed, hogy tudsz valamit.
De nem tudod megmagyarázni. Igaziak. Ez érdekes.
- Köszönöm. - Nincs mit.
Mostantól az egész életem más lesz.
- Nem kérdőjelezem meg az érzéseimet. - Jó.
- És ez a maga képessége miatt van. - Klassz!
A karrierem is más lesz.
- Sokat kaptam ettől. - Jaj, de boldog vagyok!
Jól van, és most kérek egy ölelést!
Milyen zenét szeret?
Mivel spirituális vagyok, ezért delfineket és szélharangokat.
Meditációs zenéket, de az anyukám imádja a rapet.
- Tényleg? - Ő egy 150 centis kis olasz nő.
De szereti Lil Jont, Snoopot.
- Hűh! - Szereti a gengszterrapet.
- Az ujjpisztolyokat. - Vicces!
Hozza be ide!
- Bemehet a fülkébe. - Jó, mindjárt hozom.
Ez a srác meg sem izzadt,
csak firkálgat. És tényleg elkap valamit.
Lát dolgokat. Kerestem a hibákat,
de nem találtam. Bezárkózik, és elmegy máshova.
Egy igazi tehetség.
Helló!
- Helló! - Üdv!
Hogy van? Nagyon örvendek!
- Szóval maga a gengszter. - Istenem!
Úgy izgulok, mintha az űrsiklóban lennék!
- Nem sok embernek adatik meg. - Üdv a fedélzeten!
- Bemegy a fülkébe? - Istenem! Ez nagyon klassz!
Nem tudom, mit csinálok. Segítsen!
Jól van, lehet, hogy hallani fog egy kis zúgást.
Anya a fülkében van, Tyler.
- Az őrült hölgy kocsijával - Igen!
Megyünk háztömb körül
Vigyétek a csúcsra
- Vigyétek a csúcsra - Egészen a csúcsig
Mást nem mondok
- Csak ennyit mond - Tényleg csak ennyit.
Istenem! Nagyon köszönöm. Most…
- A nő, aki megszült. - Tudja, milyen boldoggá tett?
Engem is boldoggá tesz.
- Nemsokára kijön az album. - Jó.
Egy mixtape.
Az elődeinkkel kapcsolatban…
Engem összezavart a születési anyakönyvi kivonatod.
- Engem is. - Akkor…
A születésedkor megkaptad az anyakönyvi kivonatot?
Igen, de az szerintem egy másik kivonat volt, nem ez.
Érdekes.
Ötvenöt éves koromig,
azt hittem, Stella és Gwle az igazi szüleim.
Stella azt mondta, ő az anyám,
és ez állt az anyakönyvi kivonatomban is.
A középső neved „Wava” volt, de itt az áll, hogy „Java”.
- Igen. - Bármennyire is szereted a kávét…
- Tudom. - …ez hibának tűnik.
Tehát az anyakönyvi kivonatomat megmásították.
Jesszus! Ez olyan, mint egy rejtvény.
- Tudom. - Nehéz megfejteni.
Mindig is érdekelt, hogy ki vagyok, honnan jöttem.
Mi történhetett volna.
És hálás vagyok, hogy Tyler a kezébe vette az ügyet,
és többet szeretne tudni a származásáról.
Ez nemcsak rólam szól, hanem róla is.
Joga van tudni róla, és nem akadályozhatom meg.
De nem is szeretném.
Amikor megtudtam, hogy nem Stella az anyám…
- Igen. - …úgy megkönnyebbültem!
Mintha egy nagy kő esett volna le a szívemről.
Már tudom, hogy nem vagyunk rokonok, és nem hasonlítok rá.
- Teljesen mások vagytok. - Tudom. Én jó ember vagyok.
Igen.
- Semmi baj. Jól vagyok. - Gyere, ölelj meg!
Olyan jó fiú vagy.
Néha. Amikor jól viselkedem.
Az életemet azok a pillanatok
határozzák meg, amikor az emberek békére lelnek.
Úgy, hogy olvasok bennük.
Szeretném, ha anyukám is közel kerülne a lezáráshoz.
De két év eltelt, és még mindig nem tudjuk az igazságot.
Hogy került egy bűnöző kezébe?
Az emberek sokszor kérdezik tőlem: „Vannak gonosz emberek?”
Gonosz tettek biztosan vannak.
Stella, akiről azt hittem, hogy az anyám,
gyilkos volt.
A feliratot fordította: Latkóczi Barbara