TYLER HENRY PATŘÍ K NEJUZNÁVANĚJŠÍM MÉDIÍM NA SVĚTĚ
A NA ČEKACÍ LISTINĚ MÁ VÍC NEŽ 300 000 LIDÍ.
Z NICH BYLI VYBRÁNI I PROTAGONISTÉ TOHOTO SERIÁLU.
TYLER NETUŠÍ, S KÝM SE MÁ POTKAT.
ATLANTA, GEORGIE
Dobrý den!
- Já jsem Tyler. - Zdravím.
Rád vás poznávám.
- Uvidíme, co se ukáže. - Jdeme na to.
- Napřed se zhluboka nadechnu. - Jen do toho.
A pak uvidíme, co přijde.
Dobře.
Bude se jednat o žijící osobu.
Dobře.
Bude se to týkat někoho,
kdo má potíže s dýcháním,
možná rentgenový nález na plicích.
Něco tam cítím,
ale zřejmě se tomu nevěnovala dostatečná pozornost.
Moje matka.
Má potíže s dýcháním?
Řekla, že má stín na plíci.
- Ale to je… - Jo.
Jak jste to věděl? Vycítil jste ten stín?
Spíš ho vidím.
Měl jsem kolaps plíce
a vizuálně se to zobrazuje podobně,
asi jako stín na rentgenu.
To snad ne.
SERIÁL NETFLIX
Budeme pokračovat, přeneseme pozornost jinam.
Je to někdo na úrovni bratrance.
Moment.
Jestli víte to, co vím já, dostal jste ránu…
To je v pořádku. Bolí mě hrudník,
ale dejte mi vteřinku.
Jako by mě někdo ze strany střelil.
Krucinál.
Máte naprostou pravdu.
To jste nemohl vědět.
Jsem zvyklý odpočívat a meditovat kreslením a malováním.
Ale nikdy mě nenapadlo, že čmáranice,
co jsem dělal při vyučování,
budu jednou používat i v práci.
V jednom kuse jsem něco čmáral.
A po čase jsem při tom začal cítit různé věci.
S jejich pomocí jsem mohl kresby číst.
Během seance přirovnávám sám sebe k plátnu.
Obraz maluje ten, kdo se napojuje skrz mě.
Ale zpočátku jsem svoji schopnost nedokázal ovládat.
Nemohl jsem ji podle potřeby zesílit ani zeslabit.
Kdo je to?
Jednou když mi bylo deset, probudil jsem se v posteli.
Otevřel jsem oči a najednou jsem věděl,
že moje babička umře.
Když jsem to vysvětloval mámě, zazvonil telefon.
Volal táta.
Řekl, že babička právě vydechla naposledy.
Později mi došlo, že to byla předtucha.
A po letech praxe, kdy jsem se učil informace předávat,
jsem to částečně dostal pod kontrolu.
Od 16 do 18 let jsem dělal seance skoro každý den.
Pověst o mně se rychle šířila.
Začali za mnou chodit lidi a nechávali mi u dveřích vzkazy.
A najednou chodily žádosti až z jižní Kalifornie.
Nezvyklou schopností napojovat se na mrtvé
přivádí 20letý Tyler Henry k úžasu celebrity před i za kamerou
pořadu stanice E! Hollywoodské médium.
A čekal mě velmi zvláštní život.
Nejvyhledávanější jasnovidec.
- Jste opravdový. - Díky.
SE SVOLENÍM POŘADU HOLLYWOODSKÉ MÉDIUM STANICE E!'S
V 19 jsem začal natáčet televizní pořad.
Panebože.
Další na řadě byla živá vystoupení.
Dámy a pánové, Tyler Henry!
Publikum čítalo až 3 000 lidí.
Dobrý večer všem!
Až v průběhu této cesty jsem si uvědomil,
proč jsem se na ni vlastně vydal.
Tento pořad mi umožnil pomáhat lidem,
kteří to skutečně potřebují.
Když jsem sebral odvahu se o své schopnosti podělit,
dělal jsem to pro lidi, kteří z toho měli největší užitek.
Když zpětně vidím, jak se můj život proměnil,
uvědomuji si, proč tuto práci dělám.
ÚDOLÍ SANTA CLARITA V KALIFORNII
Už jsi něco začal cítit?
Spoustu ženské energie, takže…
- Od osoby, kterou budeš číst? - Jo.
Bez asistentky Heather by to vůbec nešlo.
Pomáhá mi dostat se z bodu A do bodu B,
protože nikdy nevím, do čeho jdu.
Producenti mi nikdy neřeknou, kam pojedu,
koho budu číst a o co půjde.
Heather a máma jenom vědí, kam mě odvézt.
Nic víc.
Cítím tam téma…
smrti a zrození.
Obojí během krátké doby.
Je to divný pocit. Něco ve smyslu:
„Já umírám abys žil.“
Nevím. Je to divné.
- Dobrý den. - Zdravím.
- Vítám vás. - Rád vás poznávám.
Buší mi srdce, nikdy mě nenapadlo, že ten den opravdu přijde.
- Dobrý den! - Ahoj.
Jak se máte?
- Moje krásné kamarádky. - Ahoj! Jak se máš?
- Těší mě. Jak se máte? - Ahoj. Těší mě.
- Velmi. - Rád vás poznávám.
- Bože. - Jak se máte?
- Dobře. Díky, že jste přišel. - Není vůbec zač.
- Za náma holkama. - Ale samozřejmě.
- Máme z vás velkou radost. - Ano.
Přijel jsem moc rád.
Netušíte, kolikrát jsme tu seděly,
pily víno a snily o téhle chvíli.
To jsem rád. Už začínám něco cítit,
ale napřed vše vysvětlím.
- Abyste věděly, co čekat. - Bože, jsem úplně…
Ano, je toho hodně
a potřebuju se dostat do správného rozpoložení.
Ale jsem zvědavý, co ke mně přijde, a od toho se odrazíme.
- Souhlasíte? - Výborně.
Mám tu poznámkový blok, o kterém už víte.
Už mi buší srdce.
- Mně taky. Dám si víno. - Já taky.
- Jen do toho. - Buší mi tak, až mám pocit…
Dobře. Jen klid.
Cestou sem jsem cítil spoustu ženské energie.
Přede mnou sedí samé ženy. Ale tato osoba velmi touží po spojení.
Taková nedočkavost
často znamená, že dotyčný zemřel nedávno,
a řekl bych, že nedosáhl ani středního věku.
A když se na tu osobu zkouším napojit, je to podle mě žena.
Zeptám se obecně. Znáte nějakou předčasně zemřelou ženu?
- Naprosto. - Dobře.
Je tam hodně detailů, musím napojení prohloubit.
Dobrá.
Je pro ni velmi důležitý symbol kolibříků.
Když vidím kolibříky, většinou to znamená,
že někdo, a nemusí to být jen jedna osoba,
měl nějaký sentimentální vztah
ke kolibříkovi. Jsem si jistý.
- Může to být i symbol křídel… - Měla tetování kolibříka!
- Kristepane, ano! - To mě hned napadlo.
To je úžasné.
Připomíná mi to duchovní zvíře,
se kterým se nějak identifikuje.
To je dobré mít na paměti a dávat na to pozor.
- Je to asi významný detail. - Dobře.
Dejte mi vteřinku.
Zkouším analyzovat symboly.
Vztahuje se to k několika věcem.
Měla zvláštní hudební vkus.
- Extrémně rozmanitý. - Co třeba?
Působí to zvláštně.
- Jak? - Panebože.
Je to zajímavé. Kdybych ji viděl, nenapadlo by mě,
že se jí bude líbit zrovna taková hudba.
Bože. Jestli řekne, co si myslím…
Nevím, jak bych to správně…
- Neříkejte to. - To nemůže vědět.
Nedokážu to dobře popsat.
Je na tom něco bizarního,
jako kdyby její vzhled
neodpovídal obrazu jejího života.
To dává smysl.
- O tom vždycky mluvíme. - Je to zvláštní.
Když zvýrazníme její vlastnosti,
působila prostě jako raketa.
Naprosto nezávislá osoba.
- Rapl, pikantní osobnost. - Rozhodně.
- Jen tak se dá popsat. - Spice Girls!
- Ano. - Spice girl.
Dobrá. Ještě vteřinku.
Tak jo.
Jako médium cítím dojmy.
Dostávají se ke mně drobky detailů,
které musím interpretovat na základě předchozích zkušeností.
Při komunikaci s osobou,
na kterou se napojuji, mě zajímají informace o tom,
jak zemřela,
co pro ni bylo důležité, a další významné věci.
Když se posadím a začnu číst, snažím se od ducha získat
co nejvíc informací.
Půl roku před svou smrtí
měla v úmyslu co nejvíc zlepšit svoje zdraví.
Snaží se sledovat svoji hmotnost,
aby zůstala zdravá.
Měla sklon k cukrovce nebo něco takového.
Tak bych ji odhadl. Dává to smysl?
- Stoprocentně. - To je šílený.
Ale zdůrazňuje ještě něco jiného.
Jako by si najednou uvědomila,
že musí rychle do nemocnice nebo že potřebuje lékařskou péči.
Měla pocit, že jí lidi říkají,
že to má od nervů, že je to normální.
- Ano. - Ale věděla, že jí něco je.
Mám pocit, jako by se něco plnilo.
Nevím, jak to popsat. Něco prostě není v pořádku.
- Naprosto. - Ano, všechno, co říkáte, je přesné,
Chápu, dobře.
Cítím, že měla větší obavy o někoho jiného než o sebe.
Vidím symbol nezištnosti.
Je to zvláštní. Já sám jsem se narodil o tři měsíce dřív,
narodil jsem se moc brzy.
Někdo se narodil předčasně.
To je významné, ale nebyla to ona…
Ona se nenarodila předčasně,
ale zbytek ještě musím rozluštit.
- Byla těhotná? - Ano.
Skvěle. Teď se toho valí hodně.
Jasně cítím,
že dává najevo, že jakýkoliv pokus prodloužit jí život
by nebyl úspěšný. Nechtěla být na ventilátoru.
Nechtěla, aby ji udržovali při životě uměle.
Dává najevo smíření s tou situací.
Velmi se soustředí na to dítě,
které, domnívám se, nakonec přežilo, ale s velkým štěstím.
Mám takový pocit.
- Připomíná vám to něco? - Ano.
Když jsme teď načrtli, co se stalo,
nechcete mi prozradit, v jakém k vám byla vztahu?
- Naše přítelkyně Lauren. - Nejlepší kamarádka.
Lauren?
Naše bláznivá bílá holka.
Miluju tě.
Lauren byla jako naše máma.
Starala se o všechno.
Všechno byla ochotná zařídit.
- Zařídím to. - Zařídím to.
Byla děsně oblíbená.
Vtipkovaly jsme, že má mexickou duši.
Milovala mexické jídlo a mariachi hudbu.
A neuměla ani španělsky. Jenom zbožňovala tu muziku.
Když jste říkal, že se k ní ta hudba nehodí…
- Nebyla to její hudba. Rozumím. - Milovala mexickou hudbu.
- Pouštěla si mariachi. - My na ni zíraly. „Lauren!“
Byla Italka?
- Jo! - Jasně.
A byla typická Italka.
Říkávala pořád: „Jsme Italky.“
„Jsem Italka.“
Jsem Italka. Jo.
Tak to je ono.
Krásné. Tak jo.
Když vím to hlavní,
povíte mi, jak zemřela?
Zmínil jste, že věděla, že je nemocná.
- A není v pořádku. - Ano.
Volala mi, když jí v těhotenství dělali test na glykemii
a měla z toho strach.
Říkala jsem jí: „Neboj se. Jen klid.“
Potom volala, že má hraniční výsledek.
Řekla jsem jí, že to není dobrý.
A ona: „Co se dá dělat.“
Mluvila o tom hned na začátku,
že má strach z cukrovky…
A já jí říkala: „Vezmi si, kolik vážíš…“
- Měla otoky… - Všechno na to poukazovalo.
- Únava. Všechno. - Únava.
To bylo asi měsíc před termínem.
V sobotu před tím jsem měli tamale párty.
Máme takovou tradici, že se scházíme…
- V prosinci. - Pijeme víno, děláme tamale.
- Jo. - Těsně před Vánoci.
A když jsme se sešly tentokrát, nevypadala moc dobře.
Vypadala unaveně.
Říkaly jsme si, že to je pokročilým těhotenstvím.
Potom ji přijali v nemocnici kvůli bolesti na hrudi.
- Jo. - Mluvil jste o „plnění“.
- Ano. Plnění a vyprazdňování. - A vyprazdňování.
- V nemocnici jí dávali tekutiny. - Aha.
Měla pocit, že se jí zbláznilo tělo.
- Jako by se topila. - Posílala nám zprávy.
- „Mám strach.“ - „Je mi zle.“
„Nevím, co se děje. Nevím, co to znamená.“
- Spousta bolesti. - Ale ne.
Jela jsem do nemocnice,
kde ji drželi při životě, než se dítě narodí.
A dítě bylo bez kyslíku.
- Aha. - Narodilo se o měsíc dřív.
- Proto předčasný porod. - Ano.
- Cítil jste to naprosto přesně. - Chápu.
Byla ochotná to podstoupit, jen aby dítě mohlo žít.
- To bylo důležité. - Je krásný.
Jsem rád, že přežil.
- Byla to hrůza, měl štěstí. - Je krásný.
Zaměříme se teď na to, kde teď je.
- Cítím, že je někde daleko. - Ano.
A že je důvod k nespokojenosti.
Víte o takové situaci?
- Ano. - Dobrá.
Řeknete mi něco víc, pokud vám to nebude vadit?
Ona řekla, že chce být kmotra.
- Ale to se nestalo. - Bolelo to.
Vídáme jeho fotky na Facebooku. Tak jsme s ním ve spojení.
Ale to nebude trvat věčně. To chci zdůraznit.
- Změní se to. - Tak jo.
Chce, aby lidé, co pro ni byli důležití,
mohli dítěti být nablízku,
což momentálně nemusí platit, takže…
- A ona to ví? - Rozhodně.
Dobře.
To je jedna z nejdůležitějších zpráv tohoto sezení.
- Přesně to. - To jsme chtěly.
O nic víc nám nešlo.
Rozhodně. Určitě to tak cítím.
Už vím.
Chápu.
Mám mluvit o Richovi. Kdo je Rich?
- Richie. - To je jméno.
- Richie! - Kdo je Richie?
Nepoznala moje druhé dítě. Byla jsem zrovna těhotná.
- Jo. - Když umírala.
Tak proto. Upozorňuje mě na něj
a dává jasně najevo, že vnímá jeho narození.
Cítím v tom hodně lásky, má to opravdu velký význam.
Po epidurálu jsem měla komplikace.
- Aha. - Myslela jsem, že umřu.
Ale cítila jsem ji.
A to je smysl jejího vzkazu. Zmínila ho,
aby nám potvrdila, že se toho zúčastnila.
Myslela jsem na ni celou dobu, co jsem tam ležela.
Věděla to. Náhody neexistují.
- Obětovala se pro něj. - Byla toho součástí.
Je to důkaz, že se toho z druhé strany zúčastnila.
- S těmi, které měla ráda. - Ano.
- Její smrtí to neskončilo. - Jo.
Dává najevo, že cítí, že po její smrti nastalo smíření.
- Aha. - A že se na ni vzpomíná stále dobře.
- Zdá se, že je spokojená. - Jo.
A pyšná.
A pořád v kontaktu se svými sestrami. To z toho cítím.
Nemůžu uvěřit, co nám tu říkáte.
To jsem rád. Určitě to zní krásně.
- Čekala jsem, že nám řeknete dvě věci a… - Pár věcí.
Jako byste četl náš deník.
Jo.
Byl to úžasný dámský večer.
Moc rád bych si ho zopakoval.
- Máme pocit, že jste sem Lauren přivedl. - Lauren přišla.
To jsem moc rád.
Dnes jsem měla pocit, že tu s námi Lauren sedí.
Řekl hromadu přesných detailů.
- Budeme to muset probrat. - Byla tady.
Všechno, co řekl, sedělo.
Ty bláho.
Jo?
To bylo skvělý. Byla to skupina čtyř lidí.
- Jo? - Jo.
Zemřela jim kamarádka,
když byla těhotná.
Zemřela při porodu.
- A dítě přežilo. - To jsi říkal!
- Přesně to jsi řekl. - Jo, šílený.
Výjimečná seance.
Jo.
- A hodně těžká témata. - Jo.
- Pro mě i pro ně. - Není to snadné.
Pro mě to začíná teď.
Při cestě domů.
Teď začíná ta náročná část.
- Jo. - Musím se od toho odpoutat.
Když aktivuju správný stav mysli,
obětuju v tu chvíli část své vlastní existence,
která s těmi lidmi nějakou dobu zůstává.
Po několika dnech se mi vrací,
ale i tak mám pocit, že jsem tam kus sebe nechal.
Zvláštní pocit.
TYLERŮV DŮM
TYLEROVA MATKA
Dám ti je sem.
Je jich pět. Kartáčků není nikdy dost.
Dobře.
Tarzan Wasserman na tebe bude pyšný.
- Dej pokoj. - To je náš zubař.
Ne. Teď bude vědět, že mu říkám „Tarzan“.
Řekne: „Otevřete si.“ A já: „Provedu.“
Tylere.
Dobře.
Jo, teď se to dozví.
A je to venku.
Nemůžu za to, že mám sexy zubaře.
Zní to jako klišé, ale máma je můj nejlepší přítel
a máme upřímný vztah.
Chápe mě a já chápu ji. Rozumíme si beze slov.
Jsem trochu unavená. Ale měli bychom balit.
- Panebože. - Jo.
Co je k večeři?
- Co je k večeři? - Mám ti přečíst myšlenky?
Mám dokonalou mámu.
To, co dělám dobrého, vychází ze síly, kterou mi dala.
Jo.
Zkusil jsi ji někdy číst?
Jo.
Jako teenager jsem se na ni jednou spontánně napojil.
Zjevilo se mi jméno,
tak jsem se zeptal, kdo to je,
a ona se rozplakala,
protože ta dotyčná osoba
mámě hodně ublížila.
Nikdy mi neřekla, o co přesně šlo.
Je to záhada.
A to byl asi pro její chápání mých schopností zlomový moment.
Něco přede mnou zatajila, aby mě ochránila,
a já to stejně dokázal vycítit.
To byl, myslím, zlom.
Rozhodně.
A ukazuje to, že jako médium
vidím různé dílčí informace,
ale málokdy celý obrázek.
ÚDOLÍ SANTA CLARITA V KALIFORNII
- Začneme? - Jo.
TYLERŮV PŘÍTEL
Promiň, neodhadnu svoji sílu.
Clint je už čtyři a půl roku můj partner.
Odkud se znáte?
Asi by vám řekl něco jiného, ale tweetnul mi.
Pak poslal soukromou zprávu.
Gayové jsou vytrvalí.
Na to nezapomeň.
Pochází z malého města v Georgii
a myslím si,
že hledal někoho, s kým by souzněl. Hned jsme si rozuměli.
Takže pokud jde o rodinu tvojí mámy,
nikdo nechce nic říct.
Jo.
Když to začalo, většina mýho bádání
stála na testu rodinné DNA.
- Přesně. - Nevěděli jsme, co hledáme.
V ROCE 2019 SI TYLER A JEHO MATKA NECHALI UDĚLAT TEST DNA.
ODHALIL, ŽE THERESINA MATKA STELLA NEBYLA JEJÍ SKUTEČNÁ MATKA.
Nejdřív sis udělal test DNA ty. Výsledky tě překvapily.
Ale když si test udělala tvoje máma…
- Měli jsme jistotu. - A trochu se to podělalo.
DNA nelže.
Teprve před dvěma lety máma zjistila, že její máma není její máma.
Její táta nebyl její táta.
Její sourozenci nebyli praví sourozenci.
Byli jsme v naprostém šoku.
Na všech úrovních je to zahalené tajemstvím.
Rozhodně.
Asi si říkáte, že jako médium se můžu s kýmkoliv spojit
a zjistit, co se mámě stalo.
Ale narážel jsem jenom do zdi.
Jsem tak emocionálně angažovaný, že už nedokážu mít nadhled,
a proto při hledání odpovědí sám potřebuji pomoc.
Chci vědět, jak se máma ke Stelle dostala
a co o tom věděla její biologická matka.
Věděla o tom?
Že moje máma jde do jiné rodiny?
Jak se to stalo?
Mám právo to vědět a nenechám se nikým odradit.
Musíme jen zjistit, kdo nám pomůže.
Zajímalo by mě, proč…
Je to zamotaný.
ATLANTA, GEORGIE
Pořídíme si pár těch nálepek.
- Jakých? - „Řídí student“.
- Kde? Pro koho? - Tady, vidíš?
Přilepíme je dozadu jako varování.
S tebou je sranda.
Předpovídám, že dnes budeš mít skvělou seanci.
To doufám.
Cítil jsem někoho, kdo zemřel při požáru.
Cože?
Poznal jsem, že je to muž. Jsem zvědavý, kdo to bude.
Neboj. Dopadne to dobře.
Dobrý den, zdravím vás.
Já jsem Tyler.
- Zdravím vás. - Těší mě.
- Tak pojď. Kašlu na Covid. - Moc rád vás poznávám.
- Nápodobně. - Díky za pozvání.
- Není zač. - To je super.
- Vítejte v mém světě. - Nádhera.
- Jmenujete se… - Cals.
- Těší mě, Calsi. - Vypadáte jako…
- To je jedno. - Jo?
- Macaulay Culkin. To slýchám furt. - Zaváhal jsem.
NOMINACE NA GRAMMY 2002 DESKA ROKU
- Je to tady super, co je to za studio? - Jo.
Jsme ve studiu Stankonia.
Jmenuje se po albu od Outkast.
Tady se psala historie.
To věřím.
- Uvidíme, co se ukáže. - Jdeme na to.
- Máte nějaké předměty? - Jo.
- Vytáhněte je. - Dobře.
Výborně, položte je sem.
Napřed se zhluboka nadechnu.
- Jen do toho. - A pak uvidíme, co přijde.
Dobře.
Fajn.
- Bude se jednat o žijící osobu. - Dobře.
Možná biologická rodina.
Bude se to týkat někoho,
kdo má potíže s dýcháním
nebo rentgenový nález na plicích.
Proběhla o tom nějaká konverzace,
ale zřejmě se tomu nevěnovala dostatečná pozornost.
Moje matka.
- Z dlouhodobého hlediska. - Řekla, že má stín na plíci.
- Ale to je… - Jo.
Jak jste to věděl? Vycítil jste ten nález?
Spíš ho vidím.
Začátkem roku jsem měl kolaps plíce.
A vizuálně se mi to zobrazuje podobně,
asi jako stín na rentgenu.
Na začátku roku 2020 jsem měl zhroucenou plíci.
Ležela mi na srdci.
Moje schopnosti s tím asi nesouvisely,
ale proces čtení je pro mě velmi tělesně náročný.
Nevím, jak se to na mě projeví dlouhodobě.
S dovolením se dotknu hodinek.
- Jasně. - Uvidíme, co přijde.
Rozumím.
Zjevují se mi dva muži,
o kterých musím mluvit.
Když se lidé ukážou společně, znamená to,
že jsou na druhé straně spojení.
Proto jsem se nenapojil jen na jednoho, ale na oba.
- Je to rodina. - Jo.
Vypadá to zajímavě.
Jeden je mladší, druhý starší,
ale jsou spolu.
Cítím tam spojení s někým, kdo umřel.
Vidím to symbolicky, tak jen ujasním,
že je to někdo na vaší úrovni.
- Jo. - Promluvíme si o tom, jak zemřeli.
Tohle je velmi zajímavé. Cítím tam kontrast.
To je správné slovo.
Jedna smrt s sebou nese větší břímě než ta druhá.
- To jo. - Je to trochu zvláštní.
Vysvětlil bych to asi tak,
že břímě téměř vždy znamená násilný konec.
- V tom smyslu, že… - Jo.
- Byla to traumatizující scéna. - Jo.
- U té druhé to necítím. - Ne.
Což je zajímavé, protože se mi zdá,
že tam je významné spojení s vaší kariérou.
- A vaše práce… - Jo.
Jako v ní jeho duše nalezla větší smíření.
Zajímavé na jeho smrti je,
že lékařská péče byla opožděná.
- Někdo jenom tak seděl. - Ano.
Proč někdo nezavolal dřív?
- Proč jsme nepřijeli? - Do prdele.
Já vím. Mluvilo se o tom,
lidi se ptali: „Jak se to mohlo stát?“
Přesně tak to bylo.
Čekali jsme tak asi
20 až 30 minut. Nemocnice byla je o kus dál.
- Říkali jsme: „Kde je ta sanitka?“ - Přesně tak.
- Šílený. - Těžká situace.
- Nechce na tom ulpívat. - Jo.
Když se o tom mluví, nechce,
aby si lidi mysleli, že měli něco udělat jinak…
- Neuvěřitelný. - A rychleji.
Kdybyste mi ho teď mohl představit…
To je můj starší bratranec Ducky,
který se o mě hodně staral.
Velký, hodný chlap. Udělal by pro vás první poslední.
- Takový obr. - Jo.
Zlatý srdce. Nezáleželo na situaci.
Pomáhal, ať šlo o cokoliv.
Pracovali jsme spolu,
stavěli jsme suché zídky.
Cítil jsem se u toho dobře.
Slušně jsem vydělával,
ale on říkal: „Jdi dělat muziku. Nespokoj se s tímhle.“
- A pak… - Jo.
Umřel na infarkt při práci a…
Jo.
Upracoval se k smrti.
Měl na mě obrovský vliv a dal mi motivaci a elán.
To je moc hezké. Nosíte to s sebou jak dar.
- Jasně. - Požehnání.
- Obrovské. - Nádhera.
- To je… - Jsem moc rád.
Já zírám.
Budeme pokračovat. Teď se vyměnili.
Je tam…
To je zajímavé.
Hodně zvláštní.
Z nějakého důvodu mi ukazují boty.
Kdo ukazuje boty?
Je to na úrovni toho bratrance.
Proč bychom měli myslet na červené boty?
Měl jsem červené tenisky Varsity Jordan.
Říkával mi: „Kámo, půjč mi je někdy.“
Děsně se mu líbily.
- Zvláštní. - Jo.
A tento muž
nejspíš zemřel… vypadá to prostě jako…
- Je to hodně náročné. - Jo.
Tohle je další zvláštní věc. Cítím narážku
na „Candle in the Wind“. Podivné.
Ale obvykle je to symbol života žitého naplno
a předčasné smrti.
Jo, otevřel si flašku už třeba v půl třetí,
protože chtěl žít naplno.
Chtěl před odchodem udělat všechno, co si naplánoval.
Někdo žije do 90, někdo nežije vůbec.
- Jo. To je fakt. - Přesně tak.
Mluví o někom jako „Mickey“ nebo „Mikey“?
Nebo tak nějak.
Od koho to přichází?
Od jednoho z těch dvou,
ale nerozumím proč. Proto si nejsem úplně jistý.
Na někoho takového dohlížejí.
Obvykle jde o člověka.
- Zatím to necháme být. - Tak jo.
Budeme pokračovat. Chtějí, abych mluvil
o něčem, co se má nebo mělo dokončit.
Zajímavé.
Týká se to něčího hlasu nebo nahrávky.
- Něco, co do toho patří. - Jo.
Je to takový hudební pozdrav.
Dřív jsme spolu chodívali do města.
Mluvím o nedávné době.
Nahodili jsme beaty a rapovali jsme freestyle.
- A mám tu poslední nahrávku. - Jasně.
Když jsem se vrátil z města, než jsem dostal zprávu, že zemřel.
Aha.
Nechápu, jak jste přišel na to, že jsem měl jeho nahrávku.
Je to nejspíš významný detail,
ten dotyčný vyjadřuje hrdost.
Má z toho obrovskou radost.
Jeho odkaz nejspíš bude žít dál v zajímavé podobě.
- Cítím něco jako poplácání po rameni. - Jo, šílený.
Takže to má velký význam.
Chtějí, abych se zaměřil na jejich smrt.
- Moment. - Jo.
Jestli víte to, co vím já, dostal jste ránu…
To je v pořádku. Bolí mě hrudník.
Ale dejte mi vteřinku. Já taky…
- Neskutečný. - Je to spíš… ještě minutku.
- Jo. - Asi cítím svoji vlastní bolest.
Zvláštní. Dobře.
Fajn.
Co se týče té násilné situace, cítím,
jako by mě někdo ze strany střelil.
Krucinál.
Je to asi těžké téma,
ale nebudu to rozpitvávat.
Jen se o tom zmínil.
Jo.
To nic.
Před jeho smrtí cítím něčí zradu.
Je to něco, co si teď uvědomuje. Zradu.
Přesvědčení, že je někdo jiný, než si myslel.
Ale souvisí s tím ještě něco jiného.
Jako by ho někdo zradil.
Aniž bych to chtěl rozebírat, máte pravdu.
- Dává to tedy smysl. - Kruci.
To nic. Znáte někoho, kdo má ve jménu „š“?
Něco jako „Sheree“ nebo „Sherri“? Foneticky tam slyším „š“.
Je to Vashon. Ale chce,
aby mu všichni říkali Shon.
- Chápu. - Jo.
Jak s námi teď souvisí?
Vashon je můj bratranec. Držíte právě jeho hodinky.
To je ten, co zemřel násilnou smrtí.
To dává smysl.
Jeho otec je bratr mé matky.
Vyrůstali jsme spolu. Jsme stejně staří.
Stejně jsme se oblékali.
Hodně štěstí, zdraví.
Rapovali jsme a vystupovali spolu.
Byl moje druhá polovina.
Až do 17 let jsme šli stejným směrem,
ale pak ho zatkli.
Odsoudili ho na deset let.
Tehdy jsem prorazil.
O moji hudbu byl zájem.
Podepsal jsem první vydavatelskou smlouvu.
Když se dostal ven, strávil jsem s ním
už jen tři roky. Zemřel ve třiceti.
Takže…
V LEAKINSKÉM PARKU NALEZENO DALŠÍ TĚLO
Zmlátili ho, postřelili, pobodali.
A spálili.
Skoro všechno, co mohli udělat, udělali.
- Mafiánský praktiky. - Jo.
Já to v sobě chtěl uzavřít.
To spíš jeho máma furt přemýšlí,
co se stalo a jak se to stalo.
Ale on byl chytrej kluk.
Do situace, v jaké se ocitl,
by se sám od sebe nedostal.
Vycítil by to. Měl dobrou intuici.
- Jo. - Moc dobrou.
Nebudu to moc rozebírat,
ale týká se o pouličních gangů a jejich zvyklostí.
Motal se tam jeden člověk,
se kterým měl hodně bouřlivý vztah.
Byli zvláštní dvojka.
Ten dotyčný byl poslední, s kým se sešel.
- Jo. - Jestli chápete.
Dneškem se myslím vaše pocity potvrdily.
Když tvrdíte,
že by se do té situace nedostal.
Vůbec.
Dnešní poselství zní,
že váš názor je správný.
A zejména to, jak se to týká oné osoby.
Z toho mála, co jste mi řekl,
vnímám, že to tušení…
- Je naprosto správné. - Jo.
Jaká je vaše oblíbená společná vzpomínka?
Jednou jsme byli v Jižní Karolíně.
Na procházce tam našel psa.
Vždycky chtěl psa.
Vzal ho do hotelu a umyl ho.
- Jo. - Použil všechny ručníky.
A pak je hodil ke dveřím uklízečky.
A hotel zavolal mýmu dědečkovi.
- Jo. - Chytli vás.
Nešlo ani tak o to, co udělal. Ale někdo musel zavolat
- a říct mu, co jme provedli. - Jasně.
- A už jsme dnes zmínili Mickeyho. - Jasně.
Můj strýc Mickey má tu historku rád.
Říkal ji na jeho pohřbu.
To byste nevěřil.
- Neuvěřitelný. - Jo, fakt dobrý.
Šílený.
Moje holka mě sem přihlásila.
Napsala za mě přihlášku.
Byl jsem skeptický, možná jsem chtěl dokázat, že to je podfuk.
Ale vy jste tohle všechno nemohl vědět.
- Jo. - Jsem intuitivní člověk.
- Vím, co cítím. - Jo.
To, co jste mi řekl, nevědí ani někteří moji příbuzní.
- Jo. - To je šílený.
Je zajímavé, že říkáte, že jste intuitivní člověk,
protože toho cítíte víc než průměrná osoba.
- Jo, stoprocentně. - Ta vaše tušení
přicházejí, kdykoliv něco víte.
Jen je nedokážete vysvětlit. Jsou to skutečné pocity.
- Díky za to. - Jo.
Tohle mi teď úplně změní život.
- Už o intuici nebudu pochybovat. - Dobře.
- Vaše schopnosti mi to potvrdily. - Dobře.
Promítnu to do svojí kariéry.
- Tohle si dneska odnesu. - Mám fakt radost.
Pojď, obejmi mě.
Jakou hudbu posloucháš?
Jako duchovní člověk poslouchám delfíní prdy a zvonkohry.
Meditační hudbu, ale máma miluje rap.
- Fakt? - Je to maličká Italka.
A miluje Lila Jona, Snoopa.
Všechny. Miluje gangsta rap.
- A pistolky. - Ona je fakt něco.
Přiveď ji sem.
- Do nahrávací kabiny. - Skočím pro ni, hned jsem tu.
Ten kluk není jako ti ostatní, co sedí, potí se
a čmárají si něco na podložce. Z něj vážně něco vychází.
Fakt něco vidí. Číhal jsem na nějakou chybu,
ale žádnou jsem nenašel. On se fakt přenese někam jinam.
Tenhle nekecá.
Ahoj!!
- Nazdar! - Ahoj.
Rád vás poznávám.
- Takže vy jste ta gangsterka. - Panebože.
Jsem v šoku. Připadám si jako v raketoplánu.
- Kdo má takový štěstí? - Vítejte v raketoplánu.
- Chcete jít do kabiny? - Panebože, to je komický.
Nevím, co mám dělat. Pomoc!
Už máme spojení. Možná uslyšíte drobný šum.
Máma je v budce, Tylere.
- Řidič slečny Crazy. - Jo.
Objíždí blok.
Jenom na skok.
- Je tam jenom na skok. - Na skok.
Na víc nemám nárok.
- Že prej nemá nárok. - To fakt nemá.
Panebože, hrozně moc děkuju.
- Tahle mě porodila. - Víš, jak jsem šťastná?
A jak já jsem šťastnej?
- Počkej na album. - Jasně.
Mixtape.
TYLERŮV DŮM
Co se týče naší rodiny…
Mám trochu nejasnost ohledně rodného listu.
- Já taky. - A měla jsi…
Vystavili ti při narození rodný list?
Ano, ale podle mě to není ten, co mám teď.
Zajímavé.
Až do mých 50 let
jsem myslela, že mými rodiči jsou Stella a Gwle.
Řekla mi, že je moje máma,
a totéž bylo na rodném listě.
Tvoje prostřední jméno bylo „Wava“, ale tady je to „Jáva“.
- Jo. - Miluješ sice kafe…
- Já vím. - Ale je to asi chyba.
Vím, že mi zfalšovali rodný list.
Je to jako hádanka.
- Já vím. - A musíme ji vyluštit.
Pořád se ptám, kdo jsem a odkud pocházím.
Co mohlo být jinak?
A jsem moc vděčná, že se o to Tyler zajímá
a chce vědět víc o svých předcích.
Nejde jen o mě. Jde i o Tylera.
Má právo to vědět a já mu to nemůžu vzít.
Ani bych nechtěla.
Když jsem zjistila, že Stella není moje matka…
- Jo. - Panebože. Byla to úleva.
Jako by ze mě spadla kupa cihel.
Vím, že s ní nejsem příbuzná a nejsem jako ona.
- Jsi úplně jiné. - Jo, jo já jsem dobrý člověk.
Jo.
- To nic, nic mi není. - Obejmi mě.
Jsi tak hodný kluk.
Někdy. Když se umím chovat.
Mám pocit, že můj život definují chvíle,
kdy lidem pomáhám najít smíření.
Dělám to skrz seance.
Chtěl bych, aby to v sobě máma mohla celé uzavřít.
Ale ani po dvou letech neznáme pravdu.
Jak se dostala do rukou zločince?
Na sezeních často dostávám otázku, jestli existují zlí lidé.
Rozhodně existují zlé skutky.
Stella, o které jsem si myslela, že je moje matka,
byla vražedkyně.
Překlad titulků: Iva Krombholzová