Nechtějí mi udělat biopsii znamínka, takže se musím zbavit svýho těla,
abych neumřel, ale chtějí po mně důkaz o existenci,
a ten nemám, takže musím
sehnat výjimku tím, že se stanu slavným.
- Haló? - Ahoj!
Jak se máš?
Představ si, že mám nápad, díky kterýmu dostanu tu výjimku.
- Chceš ho slyšet? - Jsem na schůzce.
Jasně.
Před lety, během celkem drsný zimy...
VZDEJTE SE VŠECH NADĚJÍ
...se v kanále v jižním Brooklynu zaseknul delfín.
Byl tam jako v pasti a každej o tom věděl.
Zákony o ochraně životního prostředí, co ho měly chránit,
stanovily, že mu nikdo bez příslušnýho povolení nesmí pomoct.
Ve zkratce, nakonec pošel.
A přesně tímhle by mohl ten zábavnej rodinnej film skončit.
Co na to říkáš?
Haló?
Haló? Haló? Jsi tam? Líbí se ti to?
A co vymyslet tvůj...
vlastní příběh?
To je můj příběh skrytej v metafoře.
Ne, zlato, žádný metafory.
Jenom velký a hodně smutný slova.
Nazvěme to...
Gaytino.
Vanesjo, je to Gaytinx.
Poslyš, vem tu reklamu na kreditky,
vytřískej z toho maximum
a posuň se dál.
Dobře.
Dobře. Jo.
Fajn.
Vážení, dáme si tu scénu na pláži.
A akce!
Julio? Ahoj.
Představ si, že jsi na pláži a jsi šťastný.
Jsi na pláži a jsi šťastný.
Ježíši.
Má strašně strnulou pusu.
Jako rrrr. Já to nechápu.
Copak on nemiluje kreditky?
Je to přece bezpečná a pohodlná cesta
k čemukoliv, nebo ne?
Julio.
- Usměješ se? - Jo.
Fajn.
Ty zuby míň, jo?
Nalep mu zelenou pásku.
Jo.
Bezva, děkuji.
Nazdárek. Jak se...
Výborně.
Ano, tenhle je přesný.
Julio? Tvoje oči jsou doslova fantastické,
plné energie a výrazné.
Víš, rádi bychom přidali úsměv, který bude sedět k tvojí energii.
Takže znovu.
Jsi na pláži
a jsi velmi šťastný.
Tu kartu výš. Ano. Skvěle.
Jsi jako překvapení. Jako dárek.
Úchvatný. Skvělý.
Neuvěřitelný.
Zdravím tě, milá návštěvo.
Jo, ahoj, Pirulinpinpino, chci...
Ty jsi tak slizká.
Pro správkyni tvých sociálních sítí je velmi důležité,
aby komunikace probíhala všemi směry.
Dobře. Chci mluvit o tom postu,
cos zveřejnila mým jménem.
Aby ti rostli sledující a spokojenost.
Jistě. Je tam moje fotka, jak spím, a u toho je nápis:
„Prožijme pondjelí, jak se má.“
Ale přidala jsi to ve středu ráno.
Dobře. Tak za tento incident se omlouvám. Rychle to napravím.
Dobře, ale stejně nechápu význam té fotky.
To si tam teď dala?
Ano, teď je to správně. Pirulinpinpina!
„Velmi se omlouvám za předchozí chybný post.
Dopustil jsem se hrubky malý, protože mý oči už dávno spaly.
Omlouvám se velice. Prožijme pondělí, jak se má!
Je pátek, 20:22.“
Pirulinpinpino, ale tohle vůbec nezní jako moje slova.
Pirulinpinpino?
Tímhle tónem se mnou nemluv.
Nemluvím na tebe žádným tónem.
Nemluv na ni tímhle tónem.
Ale já nemluvím žádným tónem. Ježíš.
Je pán. Amen.
Vanesjo, víš jistě,
že mi tohle zajistí výjimku?
Jistá si tím nejsem, ale...
vkládám velký naděje do tý reklamy.
Moment, volá mi další klient.
Ahoj, moje tmavá hvězdičko.
Mám moc špatný zprávy.
Zveřejnili ten plakát k Hloupejm, malejm, bohatejm dětem.
Ale dali na něj tu fotku, co se ti nelíbila.
HLOUPÉ, MALÉ, BOHATÉ DĚTI: ŠKOLA KOUZEL, 15. SÉRIE
A aerolinky ztratily tvůj kufr, takže si budeš muset půjčit moje oblečení.
Páni. Červená ti sekne.
Jo, mně sekne všechno.
Dustine? Co se ti to v tý tvý krásný hlavičce děje?
Já nevím.
Svěř se.
Cítím se, jak kdyby byl celý svět na hovno.
Dělám už...
patnáctou sérii...
a vydělávám balík.
A...
koupil jsem si dům na Bali, taky PlayStation.
Jo, to všechno je super, ale...
k čemu to je?
Ty chceš další PlayStation?
Jo, možná, že bych si...
Ne! Ne! Ne!
Sakra!
Včera jsem jel metrem.
Dustine, ale proč?
Protože jsem nechtěl jet autem,
chci bejt venku.
Chci žít a sbírat zážitky.
Jenomže metro mělo zpoždění
a já se dal do řeči s bezdomovcem.
Řekl jsem mu: „Ahoj, jak se jmenuješ?
Já jsem Dustin.“
Řekl mi, že se mu chce srát,
ale nemůže, a já se zeptal proč.
A on odpověděl, že by musel ven z metra,
aby to udělal.
Když by chtěl zpátky, musel by si zaplatit, a na to nemá.
To mě dostalo do transu...
jako bych byl na jeho místě.
Z jeho perspektivy.
Bylo to prostě jako...
Já to viděl...
jeho očima.
Úplně jsem se do toho dostal.
Svět není kurva fér.
A takovejch lidí je spousta.
A co dělám já? Měl bych pomáhat,
protože...
proč bych byl jinak umělec,
kdybych nedělal svět lepším místem?
To můžeme použít.
Co takhle...
dát interview...
do Teen Vogue.
Co to sakra meleš, vždyť je mi 39.
- Kurva. - To nemusí nikdo vědět.
Ty to nechápeš.
Tobě to tak vyhovuje.
Velká, silná, korporátní žena, kterou problémy ostatních nezajímají.
Další spoj přijede do stanice za 178 minut.
Zasranej život.
Nesnáším New York.
- No to snad ne. - Co je?
Moje spolubydla,
nečum tam.
- To jako to mrňavý? - Jo.
A co, co se děje?
Panebože.
Já ti to neřekl?
Dobře, takže,
- nejdřív to bylo docela na pohodu. - Jo.
Můžu si vzít?
Když se přistěhovala, pozvala k nám svý příbuzný.
Příbuzný, ne. To není dobrej nápad.
Pak řekla, že u nás přespí.
Jsou vážně milí. Budou se ti líbit.
A já na to: „Jasně, fajn, klidně. Je tak maličká, to bude pohoda.“
- Jasně. - Pak dorazili,
bylo jich devět. Ale i tak to bylo na pohodu.
- Jo, protože jsou mrňaví. - Jo.
A potom řekli, že se půjdou podívat
na sochu Svobody.
- O nic nešlo. - Jasně.
Ale jednou večer si říkali:
„Hele, co podnikneme zítra?“
A já na to: „Byli jste někdy v Met?“ A oni na to...
Navrhni něco jiného. To není v souladu s náboženstvím.
- Počkej, co? - Nevím.
Jsou to ujetí křesťani nebo evangelíci.
Bylo to otravný, snad už brzy odejdou.
A taky zbožňovali pizzu.
Takže ti ji užírali?
To zase ne. Ale když jsem si ji přinesl domů,
stoupli si okolo ní a začali si ji fotit.
Pizza! Pizza! Panebože. Pizza! Vyfoťte ji! Pizza!
Tak to je děsivý.
Jenomže pak přišla Pirulinpinpina a prej: „Hele, můžou se k nám nastěhovat?“
Ne!
- Jo. - Ta se toho nebojí.
A já na to: „Cože?“ A ona...
Sníží se ti nájem.
Nezabereme moc místa.
A já na to: „Tak fajn, jo, klidně.“
Jenomže to jsem nevěděl, že se budou...
množit.
To jako normálně sexem?
Nemluvím o sexu, ale přijížděli další a další.
Takže teď jich tam je asi padesát.
- Padesát? - Jo.
Fakt padesát?
Rychleji! Rychleji! Hurá. Jupí. Vezmi nás do obýváku.
A někteří jsou teplí.
Tak pro to žiju.
Jo, nedá se jít na Grindr,
protože je tady těch prďolů plnej.
Nicméně jeden večer jsem tancoval v Metru.
- A byl tam jeden hezoun z posilovny. - Ten, co má plný rty?
Ten je hezkej.
Pokukoval jsem po něm a on po mně.
Byli jsme ze sebe hotoví.
Tak jsem ho pozval k sobě.
Dáš si něco?
Jo, umírám hlady. Měli jsme si koupit pizzu.
Co? Kdo to je?
To jsou prďolové. Mí spolubydlící.
Jsou z Wisconsinu. A zbožňujou pizzu.
No tak! Hele, mám společnost.
Televize.
No to snad ne.
- Koukáte na Skutečné ženy z New Yorku? - Sakra, no tak.
Takže jsme tam měli něco jako malou párty, nějaký pití a tak.
Tak jsem si řekl, že se půjdu umejt.
- Kvůli tomu fešákovi? - Jo.
Fajn, takhle jsem si to nepředstavoval.
Takže, já byl v koupelně
a v pokoji zatím pokračovala ta párty.
Ale najednou tam bylo úplný ticho.
Diego?
- Diego? - Pojď sem.
Jo, už jdu.
Pizza.
Vešel jsem do ložnice.
Diego?
- A oni tam jako... - Ahoj.
Ani to nechci vyslovit, ale on tam...
Pojď sem.
A co ty na to?
- V pohodě. - Pizza.
Tak, tak já, já budu v obýváku.
- Řekl si jim, že to není v pohodě? - Jasně, že jo.
Ty jsi řekl: „Hej, nešukejte chlapa, kterýho jsem si přivedl?“
Jo.
Co jsi vážně řekl?
Pizza! Pizza!
Ne, ne.
Ale my neviděli pizzu už několik týdnů. Prosím?
Hele, mám takovej pocit, že si myslíte, že když sdílíme společnej prostor,
tak spolu sdílíme i všechno ostatní.
A za normálních okolností asi ano.
No, chci tím říct...
Já nevím, ale přijde mi, jako bych pro vás byl neviditelnej.
Teda, jenom někdy.
A já nechci, aby tu byla hustá atmosféra.
Víte, nechci, abyste se tu necítili v bezpečí,
protože pro mě tohle místo je bezpečné
a rád se s vámi podělím, ale rozhodně ne o všechno.
Já, já nevím. Snad to chápete.
Jsme v pohodě?
Zlato.
Co, vy máte lístky?
A dáte mi jednu?
Požádám je, aby tě přidali.
No to snad ne.
- Ahoj. - Čau, chlape.
Ahoj.
- On má... - Jo, já vím.
Jedem taxíkem.
- Pojď! - Ahoj, Diego.
Další bude Gina a Bibo.
A scéna z Manželské historie.
Manželská historie, jo.
- Dáš mi chvilku? - Jistě, nespěchej.
Dobře. Fajn.
Vlasy máš v pohodě, Gino.
Ty jsi mě vždycky nenáviděl.
To není pravda, tečka, tečka, tečka. Nikdy to nebyla pravda, tečka.
O čem to mluvíš, otazník.
Jsi moje žena, tečka.
Dobře, zastavíme.
Pardon. Máte ke mně něco?
Zpětnou vazbu?
Vidím prostě robota.
Já vidím robota, co předstírá, že miluje tuhle ženu,
a jelikož tam není nic víc než ten robot,
tak ji bohužel nutíš, aby přehrávala.
Je všechno v pořádku?
- Měj se, Bibo. - Bibo.
Bibo.
Slyšel jsi o těch šatech?
Ty virální šaty z roku 2017, které někdo viděl modré a černé
a někdo bílé a zlaté?
Ano. Ty šaty nejsou jednou takový a pak jiný.
Ty šaty dokážou bejt různý současně.
Ty můžeš bejt robot i herec.
Možná jenom zkus využij tu svoji robotiku...
k herectví.
Je větší. Rozhodně je větší.
Doufám, že internetový lékař mě uklidní.
GOOGLE DOSTANU ZE ZNAMÍNKA RAKOVINU?
MELANOM SEBEKONTROLA MÁM RAKOVINU?
Co... co je tohle?
OKAMŽITÝ VIRTUÁLNÍ DOKTOR
JAK VÁM DNES POMŮŽEME?
DR. SARAH VÁM POMŮŽE! VYFOŤTE SE
No skvělý, vsadím se, že tenhle online doktor se mi bude věnovat.
DNES JSTE SE SNAŽILI A TO STAČÍ.
JULIO POTŘEBUJE VAŠI POMOC!
Co to je?
Sakra.
PACIENT: JULIO
To je v pohodě.
Haló, paní? Tohle tady nedělejte.
NUTNÁ BIOPSE
No tak.
- Vstaňte a jdeme. - Ne.
Sakra.
Omylem jsem klikla jinam.
Ale co, je to jen biopsie.
Bože, skalpel, to bude bolet.
Prosím, snažím se, abych dostal výjimku,
ale nevím, kolik mám času.
Moje doktorka mě objednala na biopsii.
Teda, není to doktorka, ale někdo na appce,
kdo tomu asi rozumí, a já jsem...
Co je to za zvuk?
Co je to?
Vrak na útesu pokrytej malejma ústřicema?
Jedna ústřice chybí.
Jo, to je starý rodinný dědictví.
Nevyčíslitelný hodnoty, ale kvůli tý ústřici bezcenný.
Já, já možná vím, kde je.
Když vám ji přinesu,
tak mi pomůžete?
Měli bychom prachy na tátovy dluhy.
- Na všechny? - Jo.
Fajn.
Přineste ji a důkaz nebude potřeba.
Bezva. Jak těžký to může být?
Jak najít malou, pidi věc...
JAK NAJÍT MALOU PIDI VĚC NA DNI MOŘE?
JE NEMOŽNÉ NAJÍT NĚCO NA DNĚ MOŘE.
VZDEJ TO A VĚNUJ SE NĚČEMU JINÉMU!
HLOUPÉ, MALÉ, BOHATÉ DĚTI: ŠKOLA KOUZEL, 15. SÉRIE
Tyto knihy jsou zakázané.
- Čau, špindíro. - Tuhle paruku ne.
- To není paruka, ale mý vlasy. - Jsem mrtvej, ty jsi ikona a já tě miluju.
Seznam se s mýma kámošema. Tyler, Ryan, Ryan a Jason.
- Drink, zlato? - Jo, víš, co chci.
Jasná páka.
SKUTEČNÉ ŽENY NEW YORKU
Objevte sílu přírodní hydratace.
Zase falešnej profil s mým jménem.
Takhle poznáš, že jsi slavnej.
Mně se to stává pořád.
Ty jsi jako herečka nebo co?
Jsem jako herečka, jo.
Trish je mega slavná.
V čem jsi hrála?
Tenkrát jsme tam byli na Amazonu, Léto jednou za rok na Netflixu,
remake Zoubkové víly na Zapposu, v hodně filmech.
Tak to se kouknu.
Ahoj Emily, tady Luis. Posílám výtvory fanoušků, cos objednala.
Dej vědět, kdybys chtěla další.
Díky, Luisi. Zdravím, Emily, manažerka a agentka Trish.
Trishin fanoušek číslo jedna.
Tenhle kousek jsem udělal na počest své múzy.
Páni, mí fanoušci mě vždy překvapí.
Můj život je šílený.
Nemůžu uvěřit, že inspiruji své fanoušky k vytváření uměleckých děl.
Panebože, Trish, ten novej post je pecka.
Ukaž mi to.
„Glinda, kterou si všichni zasloužíme.“
To je pecka.
- Kdo to nakreslil? -@trishfanboi.
Je tak slavná,
že má fanouškovskej profil.
Diamanty jsou nejlepším přítelem ženy.
Ano, když jsou pravé.
- To je blbka. - Jo, je to blbka.
Tam bych chtěl jet.
To je mý vysněný místo.
Já tam byla.
- Ikona gayů. - Dychtím po své královně.
- Zabila to! - Panebože! Trish je ikonická.
Zlato, královna je tady.
Ahoj, @trishfanboi, tady Luis.
Tým Trish mě pověřil, abych tohle nakreslil pro charitu.
Označte mě, až to budete sdílet. Díky.
Je to pouze jeden příběh.
Takže to jediné...
Ahoj Luisi, tady zase Emily.
Nejsi oprávněn propagovat své služby
u kreseb, které jsme si u tebe objednali.
Ty byly určeny pro charitu.
Bohužel ti za tento kousek nebudeme moct zaplatit.
Teď o tom nemůžu uvažovat. Zítra jdu na oběd
s největšími hybateli a tahouny tohoto města.
Včera večer jsem přemýšlel...
Jakou charitu? Vždyť to zveřejnil nějakej fanouškovskej profil.
Počkej.
Ona je fanouškovskej profil?
Naslouchat není hezké.
Když to je privátní konverzace mezi přáteli.
Počkat, takže ona zaplatila za fanouškovský výtvor?
Jo, a můžu to dokázat.
ZABLOKOVAT LUISE
Kráva.
- To snad ne. Panebože. - Trish, tys to prošvihla!
Přetoč jí to. Hej! Přetoč to.
Derrricku, to je živě.
Klidně mě zablokuj, ale já si založím nový profily.
Zažili jste online stalkera?
Tebe někdo stalkuje?
Ne, mě ne, kámoše otravuje týpek,
co si kvůli němu pořád zakládá falešný profily.
- Homofobní psychouš. - Je hezký, že mu pomáháš.
Ale ten profil si může přepnout na soukromej.
Ne, chce ho mít veřejnej.
Tak dá se to nějak stopnout?
Asi nijak.
To je tak toxický.
Počkat, takže ona teď blokuje lidi?
Ahoj, Luisi, napiš mi.
Já to věděla. Vždyť ta holka ani není slavná.
To myslí vážně?
- Opravdu... - Já to věděl.
WTF ZMIZ Z INTERNETU
VŽDYŤ NENÍ ANI SLAVNÁ.
Derrriku, můžu s tebou mluvit?
Jasně.
Hned jsem zpět. Pak mi to řekneš.
- Tak to vyklop. - Potřebuju někoho bloknout,
navždycky.
Kvůli tomu kámošovi?
- Jo, zeptáš se Jeremyho? - Jeremyho?
Tvýho přítele. Dělá pro Facebook.
Musí ho bloknout, dělá si další a další profily.
Bloknout všechny IP adresy nebo tak.
- Nevím. - A co tady jde?
To jsem já.
Ne, poslouchej. Tohle je můj profil.
- To jsi kreslila ty? - Ne.
- To objednala moje manažerka. - Proč?
Prostě to posrala. Řekla tomu klukovi,
aby to nakreslil na můj fan profil.
Takže ty si ten profil spravuješ sama?
Dělá to každej.
Každej. Já jsem ikona.
Koukni na mě, tohle jsem já.
Nekreslil to pravej fanda, ale inspiruje tím lidi.
- Aby tě kreslili? - Jo.
Jenomže ten debil to všem říká,
takže to lidi ví, proto ho musím bloknout.
- Kdo to nakreslil? - Já nevím.
- To Emily ho našla. - Emily?
Moje podělaná manažerka. Dělá to pořád.
Je posedlá. Chce se o mě co nejlíp starat.
Emily a dál?
Všichni gayové mě sežerou.
- Emily a dál? - Cože?
Příjmení tvý manažerky.
Trish.
A co to focení pro charitu?
A ta sbírka pro nemocný děti?
Já jsem to věděl. Já to sakra věděl.
Nikdo nezveřejňuje tvý falešný fotky.
Nikdo nezakládá tvý falešný profily.
Zlato, ty jedeš na kreku?
Co se to s tebou děje? Ty do prdele nejsi slavná.
Jenom platíš lidem, aby tě kreslili!
Já z toho chcípnu. Já z toho fakt chcípnu.
Jsem ikona.
A každej je mnou posedlej.
Každej je mnou posedlej, protože jsem ikona.
Díky.
Další spoj přijede do stanice za 248 minut.
Hele, dělá mi starosti Derrrikovo pití.
Když jsem odcházela, byl úplně zlitej. Mohl by si ublížit.
SKENUJI: ČLOVĚK, HEREČKA STAHUJI: SCHOPNOSTI
SKEN KOMPLETNÍ
Martine!
Martine?
Panebože.
Ty jsi mě neslyšela?
Volala jsem na tebe aspoň třikrát. No to snad ne.
Pořád vystupuješ?
Jak sis říkala?
Vanessa, že?
Vanesja s „j“.
- Jako ty hotely. - No jistě. Propána.
To už je dávno, co jsi ke mně chodila na kurzy.
Víš, byla jsem dost nadšená, když jsem slyšela, jak moc se věnuješ
své diplomové práci. Ale někteří lidé říkali: „Ale ne,
nemyslím si, že pořád vystupuje.
Údajně je teď agentka.“
Ale to není pravda, že ne?
Já myslím, že je mi to jasné, ty už nevystupuješ,
protože se obáváš, že jako umělkyně
nebudeš mít...
peníze, pojištění
nebo nesplníš podmínky pro získání důkazu o existenci.
Chci říct, že tys to raději vzdala, že ano?
- Já už musím. - Jistě.
Ano, já mám jednoho velmi důležitýho klienta.
- Klienta. - Čekám.
Jistě.
Velmi hezké.
Víš, Vanesjo, jako ty hotely,
úkolem umělce je ukázat lidem věci z jiné perspektivy.
Jak tohle, co předvádíš, může něco změnit?
Jen chceš jít domů a užívat si, ne?
Já na ten spoj čekat nebudu, projdu se.
Vždyť v těch botách ani nemůžeš chodit.
Jsi slaboch.
Omluv mě.
Měl bych pomáhat.
Protože proč bych byl jinak umělec, kdybych nedělal svět lepším místem?
- Haló, zlato? - Ahoj.
Promiň. Víš, zrovna tady něco řeším.
Konečně mi povolili tu biopsii, ale doktor vypadá docela vyděšeně.
Poslouchej mě. Myslím, že budeme muset najít jinej způsob,
jak ti sehnat tu výjimku.
Počkej, proč?
Na tý fotce vypadáš úžasně, to rozhodně ano.
Ale...
Prostě si tam nejsi podobnej.
Takže si myslím, že bys měl Zapposu spíš nabídnout ten tvůj nápad.
- Víš, ten, jak... - Ne, ne. To teda ne.
Neprodám ho, nikdy. Díky.
BOTY UKAZUJÍ STYL - ZAPPOS
- Zdravím, Zappos. - Takže...
prý pro nás máte námět na seriál.
Ano, a jsem rád, že vám ho dnes můžu představit.
- Remaky jsou teď v módě. - Jo, to jistě.
No tak povídejte, ohromte mě, do toho!
Dobře, co třeba takhle remake Lvího krále?
No, ale hlavní hvězdou by byla zebra.
Obyčejná zebra, která by byla ve filmu
jen někde v komparzu,
ale tahle by si řekla: „Moment, proč jsou lvi ti hlavní?
Kdo je vybral?
Proč se jim máme klanět a pak se jimi nechat sežrat?“
Takže ta zebra zosnuje revoluci.
Nicméně ji lvi nakonec stejně sežerou.
Ale jak tak bude ležet, pomalu v bolestech umírat a dívat se do nebe
s odrazem slunce v očích, řekne si:
„No, tak nic, ale alespoň jsem to zkusila.“
Dost té sračky.
Víte, co chceme, a my víme, co chcete vy.
Chcete cár papíru, kterej říká,
že jinej cár papíru nechcete.
Pokud tu show neprodáte, nedostanete výjimku
z důkazu o existenci a vlastně nebudete existovat.
Je to tak.
Mám vaše zdravotní záznamy.
Zappos ví úplně všechno.
Vím, že čekáte špatný zprávy
a prodej tý show by vám umožnil zbavit se těla,
jelikož vaše ústřice je někde v prdeli.
Takže teď přestaňme blbnout.
Dospějte! Dejte nám, co chceme.
Nějaký trauma. Nebo zábavu.
Dejte nám to en español, por favor.
Dobře. No,
pro případ krize mám další nápad.
Ano?
Jen jsem doufal, že to nebudu muset použít.
Mluvte!
Jmenuje se to...
- Do toho! - Jak jsem se...
přiznal k orientaci...
svý babičce.
To je ta show!
Dobře!
Překlad titulků: Karolína Zbořilová