ПІСЛЯ ЧОТИРЬОХ РОКІВ НАЦИСТСЬКОЇ ОКУПАЦІЇ...
ВІЙСЬКА СОЮЗНИКІВ ЗВІЛЬНИЛИ ПАРИЖ
ПРИБУВАЄ ГЕНЕРАЛ ДЕ ҐОЛЛЬ
КОЛАБОРАЦІОНІСТІВ-ФРАНЦУЗІВ ЗАТРИМАНО
ПОЛІЦІЯ ФВС
ШАМПАНСЬКЕ ЛЛЄТЬСЯ РІКОЮ
ПОЧИНАЄТЬСЯ СВЯТКУВАННЯ
29 СЕРПНЯ 1944 РОКУ
Тост.
За Париж!
Знову вільний!
Нехай наше місто не знає більше горя, не стає гаванню для ворогів...
І не чує розтриклятої німецької мови.
- Люба. - Почали без мене.
АРЛЕТТІ – НАЙВІДОМІША ЖИВА АКТРИСА ФРАНЦІЇ
Ми знали: відкоркуємо шампанське – ти зʼявишся. Ну от!
Ти сяєш. І яка прекрасна зачіска.
Режисер попросив відростити.
Ідеально для ролі.
Познайомся з моїм небожем Андре.
Андре.
Неймовірно. Мадемуазель.
Коко розповідала, яке жахіття ти пережив у німецькій тюрмі.
Ти герой.
Зашарівся.
А це його геніальний друг з часів Кембриджу, Оскар Девіс.
Моя мама все віддала б за ваш автограф.
Ми з Оскаром багато разів переглядали «Північний готель».
Ти не казала, що він такий красень.
Навіть не думай.
Він тільки мій.
І взагалі, хіба в тебе немає хлопця-німця?
Ви зустрічалися з німцем?
Хлопці, ніколи не забувайте.
Серце в мене французьке, а дупця – міжнародна.
Годі базікати.
Андре, будь зайчиком, покажи, як герой війни командує танцмайданчиком.
Пригніться.
Я чув, що де Ґолль святкуватиме феєрверками, але це вже занадто.
Сліпі кулі, випущені пʼяними мужиками.
- Ми тут у безпеці? - Аякже!
Багаті й звабливі завжди святкують нагорі!
Ще шампанського!
НОВИЙ ОБРАЗ
НАВІЯНО РЕАЛЬНИМИ ПОДІЯМИ
Я вас бачу, діти мої.
Усі ви сьогодні – мої діти.
У цьому домі.
У цій кімнаті.
Ми залишилися мріяти після війни.
Після стількох смертей і руйнувань.
На тому березі великої ріки пітьми
нас усіх очікує велике невідоме.
І в тій порожнечі духи кличуть.
Усі ми бачили цю темряву.
Вона поглинула наше життя.
Катрін!
Поглинула наших близьких.
Сьогодні ми позбудемося цієї отрути.
Запалимо світло там, де його не було дуже-дуже довго.
І зробимо це за допомогою Таро.
Але хто буде перший?
Хто почне нашу подорож через ріку?
Я.
МАДАМ ДЕЛАЕ ЯСНОВИДИЦЯ
Прошу.
Коко, відчини.
- Хто там? - Арлетті.
Я не знала, куди ще піти. Допоможи мені.
Юрба людей перед моєю квартирою вигукувала моє імʼя.
- Сховай мене, Коко. - Тобі наснився кошмар?
Ні! Я йшла додому,
а в них було каміння і зброя, і вони вимагали мою голову, щоб поголити.
Слава богу, що мене там не було. Сховай мене, Коко.
Я подзвоню. Тобі виділять номер. Тут тебе не дістануть.
Ти не розумієш. Вони стріляють у помешкання.
Внутрішні сили гірші за німців. Вони мене вбʼють.
Вони на таке не підуть.
Нацисти роками на мене тисли,
щоб знімалася в їхній дикій кінопропаганді. Я відмовлялася.
Я знаю.
Я не зрадниця.
Я закохалася.
Я розумію.
А тепер, Коко, преса поширює звинувачення.
Розмазує мене як горизонтальну колабораціоністку.
Коко, людям треба нагадати, що я була закохана.
Кохання.
Я просто людина, а не зрадниця.
Катрін!
Пардон.
Я помітила, що не ворожила вам, мсьє...
- Ага. - Мсьє...
Діор. Діор.
Ми всі достойні, мсьє Діор.
Чому ви вважаєте інакше?
Я просто вже поспішаю, треба йти. От і все.
Пардон.
Мсьє Діор.
Можна спитати?
Яке ваше найбільше бажання в цьому світі?
Моє найбільше бажання в цьому світі не здійсниться.
Подивимося.
Людина, яку ви любите, – у пастці.
Бачу з вами дитину.
У вас є дитина?
Ні.
Ви тримаєте дитину.
Немовля.
Я не маю дитини.
Мені треба йти.
Якщо хочете закінчити іншим разом...
знайдете мене тут.
Приємного вам ранку.
На жаль, для мадемуазель це зарано.
Вона ще тільки снідає.
Цього не може бути.
Я думав, Арлетті жартувала про коханця-німця.
Не вір ані слову з написаного.
Як вона могла бути така дурна? Публічна ж особа.
Нікому не можна довіряти.
- Так. - Барона Вофрелана заарештували.
Для мене це такий великий шок.
Цілком зрозуміло.
Я й не здогадувалася, що він так тісно співпрацював.
Але я наполягаю, щоб ви зачекали...
Алло?
Мадемуазель, зараз прийдуть якісь люди.
Я ще не поїла, і хотілося б картоплі нуазет.
Але це офіцери Французьких внутрішніх сил.
Почекають.
- Стійте! - З дороги!
Мадемуазель Шанель,
вас заарештовано за підозрою в співпраці з нацистами.
Це брехня.
Я б вам радила поговорити з генералом Пʼєром Реверді.
Він не міг санкціонувати це вторгнення.
Французькі внутрішні сили йому не підпорядковуються.
Ми на службі в Шарля де Ґолля.
Не влаштовуйте сцен.
Яку сцену я можу влаштувати?
Не чіпайте її!
Добре.
Любий, не треба спектаклів.
Сідайте. Я швиденько. Не турбуйтеся.
Машина чекає.
Хай живе Франція!
Зрадники!
Так їм!
Ганьба!
Заради всього святого, що вони роблять?
Дивіться. Ще одна!
- Допоможіть! - Іди сюди.
Пішла!
По заслузі тобі за те, що знюхалася з ворогом.
- Господи. - Ганьба! Ганьба!
Це все жінки.
- Спали з ворогом. - По заслузі!
- Зрадниця! - Боже мій.
Правосуддя колаборантам.
Крістіане, можна зайти?
Маю тобі щось показати. Це підніме тобі настрій
і викличе усмішку.
Люсьєне, щось я не дуже...
Оскільки я тебе дуже високо шаную
і поважаю тебе самого та твій талант,
ти маєш побачити це перший.
І спитаю: чи приєднаєшся ти до мене в Раді кутюрʼє?
Декого доведеться переконувати.
Зрозумів. Це жарт.
Ні, не жарт.
Це майбутнє французької моди.
Мадам і мсьє, хвилинку вашої уваги.
Дякую вам усім, що прийшли так терміново
і погодилися вислухати мою пропозицію.
Кожен з нас створить сукню в мініатюрі,
яка прикрасить ці манекени, а не живих моделей.
Щоб ми моделювали сукні для ляльок?
Я знаю, ви всі подумки питаєте: «Це повне божевілля?».
Бо ми всі знаємо, що нацисти знищили всю до клаптика тканину,
спалили всі склади, до яких змогли дотягтися,
і нам не вистачить матерії, щоб кожен створив власну колекцію.
Зараз у всій Франції не знайдеться стільки тканини,
щоб забезпечити виживання одного-єдиного дому високої моди.
Ці мініатюри потребують менше тканини,
менше фурнітури, менше витрат – усього менше.
Я забронював цілу виставкову залу в Луврі.
Будуть декорації. Вуличні сцени, салони.
Але в нас лише два тижні, щоб утілити це в життя.
Якщо ми всі разом підготуємо одну експозицію,
то в нас може зʼявитися шанс на виживання.
Люсьєне, люди нізащо не підуть у Лувр, щоб подивитися на дурних ляльок.
Але вони дивитимуться не лише на дурних ляльок.
Вони побачать самих себе,
Париж, який повертається до життя, людей, що гуляють Єлисейськими Полями.
Виставка надії.
А це реально.
Хай живе Франція!
Ми відчайдушно шукаємо рішення.
Це допоможе нам триматися на плаву.
Кокто і Берар любʼязно погодилися спроєктувати для нас експозицію.
КРІСТІАН БЕРАР ХУДОЖНИК, ДИЗАЙНЕР
В обмін на рідкісну пляшку арманьяку.
Це вкрай химерно, але хіба химерність не розкішна?
ЖАН КОКТО МИТЕЦЬ, ДРАМАТУРГ
А може, запросимо ще й мадемуазель Шанель?
Оце вже ні.
ЖАК ФАТ МОДЕЛЬЄР
Ні. Вона давно не моделювала.
Якщо вона щось підготує, прийде більше людей.
Якщо вона прийде, я піду.
Вона не отримає запрошення.
Ця можливість лише для нашого кола, а вона до нього не належить.
Пропоную вам трохи це між собою обговорити,
а потім проголосуємо.
ПЕРЕМОГА
Назвіть свою професію.
Що, вибачте?
Я виготовляю сукні й парфуми.
Ви закрили бізнес, коли нацисти окупували Париж?
Ви одружений?
Одружений.
Я подарую вам пляшечку «Chanel No5» для дружини.
Скажете, що отримали від самої мадемуазель Шанель.
Вона кохатиме вас усе життя.
Відповідайте.
Звісно, я закрилася. Я б радше вмерла від голоду, ніж одягала нацистів.
Я поїхала з Парижа до племінника, Андре, і його дочки Ґабріель.
Андре служив у французькому війську,
потрапив у полон, де його мучили нацисти.
- То був жах. - Але його відпустили.
Більшість бранців нацистських таборів не виходять на волю.
Йому, мабуть, пощастило.
Пощастило?
У нас виникло враження, що цьому якось посприяв барон Вофрелан.
Якщо він причетний до звільнення Андре, я про це не знала.
Усю окупацію ви проживали в готелі «Рітц», так?
Дорогенький, я мешкала там до війни, під час війни.
Цей готель і досі як мій дім.
«Рітц» відомий тим, що там був соціальний центр командування нацистів.
Соціальними їх не назвеш, але...
У вас була нагода зустрітися з Вальтером Шелленберґом?
Ні. Мені про це не відомо.
Його бачили в «Рітці», де ви мешкали.
Я ж не відповідаю за всіх, хто блукає у вестибюлі готелю.
Є підстави вважати, що ви їздили в Іспанію за його дорученням.
І що ж це за підстави?
Мадемуазель, вас бачили в Мадриді.
Перетин кордону був неможливий без дозволу нацистів.
Маєте проїзні документи з моїм іменем? Покажіть.
Які у вас підстави, крім чуток?
Висувайте обвинувачення або відпускайте.
- Гарного дня, джентльмени. - Ви нікуди не підете.
У вас же є телефон? Я б хотіла прояснити непорозуміння.
Сядьте. Негайно.
Я чула про вас, ФВС, і ваші методи.
І я певна, що мій добрий друг, сер Вінстон Черчилль,
не буде прихильний до тих, хто позбавляє мене основних прав.
Так. Сер Вінстон точно знатиме, що з вами робити.
І з вами.
Думаєте, я блефую?
Вона погрожує звʼязками з вашим премʼєр-міністром.
Я чув.
Він може втрутитися?
На жаль, так.
МІ6 допитала Ельзу Ломбарді в Мадриді й підтвердила,
що Шанель і Черчилль досить-таки добре знайомі.
Мені не потрібне втручання Черчилля.
То не давайте їй у руки телефон, і він не втрутиться.
Сер.
Варто послухати, що вона каже.
Справді?
...це. Осину талію не кожен зобразить, затягнувши пасок.
Вам більше до лиця повніший силует.
Повірте.
Ви ж знаєте, хто я?
Боже милий.
Так. Уже краще.
То коли я зможу подзвонити?
Мадам і мсьє, ще одну-дві хвилинки.
Крістіане, це наш шанс.
Я домовився про зустріч з кількома інвесторами.
Ми повинні відкривати власну справу.
Якщо добре спланувати, до наступного сезону все буде готово.
У нас буде фора, поки всі інші зайняті тим,
що вдягають дурних ляльок Лелона.
Чи можу я побачити ваші руки?
Усіх, хто за створення групової виставки.
Голосів достатньо. Слава богу.
Хороша ідея.
Я негайно його сповіщу.
- Сер. - Що?
Премʼєр Черчилль дзвонив у офіс у Лондоні
з приводу міс Шанель.
Що?
Але їй заборонили дзвонити.
Кажуть, її покоївка до нього пробилася.
І тепер нам не дозволено допитувати його знайомих
без письмової згоди.
Дарма ми узгоджували з вами її арешт.
Ви нічого не знали про її поїздку в Мадрид.
Усім нам потрібен один результат, і ми ще можемо вам допомогти.
Як?
У нас над її справою працює ще один агент,
який має вплив на її небожа.
Якщо його розвідданих на Шанель буде досить для обвинувачення,
Черчилль публічно опиниться в складному становищі,
і тоді ви зможете заарештувати її офіційно.
Але поки що доведеться її відпустити.
Дзвоніть.
Пора.
Ти повинен влаштувати знайомство з Шанель.
Я розумію.
Я не знав, що ти повернувся в Париж.
Забираю останні речі, скоро піду. Не турбуйся.
Треба поговорити про Катрін.
І що ми скажемо?
Що вона в Равенсбрюку чи в могилі?
На півдні я бачив твого батька.
Він не знає, що сталося з Катрін.
Що ти йому сказав?
Не моя справа – казати йому, що сталося з його дочкою.
- Але йому слід знати. - Він знає, що її заарештували.
Її забрали в табір.
Ти його син.
- Скажи йому. - А щоб їй, цій війні.
А щоб тобі. Ти знищив мою сімʼю.
- Крістіане... - Іди звідси, Ерве. Забирайся. Іди.
Поїдь до батька.
Вітаємо у Франції.
Вітаємо вас усіх.
- Мадемуазель, у вас усе добре? - Так.
Чули, вас забирали на допит.
Дякую. Нема потреби турбуватися.
Беремося до роботи – роздавати парфуми
американським солдатам, що надворі.
Коко.
- З тобою все добре? - Андре.
Я так переживав.
Внутрішні сили не пустили мене до тебе.
Любий, зі мною все добре.
Ні... Вони не знають нічого, крім скандальних пліток і брехні.
Ходімо. Поведу тебе чогось випити.
Оскар чекає, ми познайомимо тебе з людиною...
- Випити? - ...яка може тебе захистити.
- Мадемуазель, яке жахливе випробування. - Дякую, Оскаре.
Як ви їх переконали вас відпустити?
Сказала правду.
- І вам повірили? - Ні. Ні.
Не хотіли плутатись у фактах.
Тому я пригрозила подзвонити Черчиллю.
Це швидко привернуло їхню увагу.
Внутрішні сили мають знати, хто тут головний.
Поки де Ґолль не наведе лад.
За твоє звільнення треба дякувати Вінстону Черчиллю.
- За Черчилля. - За Черчилля.
Малкольме. Іди до нас.
Добрий день.
А хто це?
Це мій друг Малкольм Маґґерідж.
Радий знайомству, мадемуазель.
Малкольм – журналіст, Оскар познайомився з ним у готелі «Савой».
Він у Парижі пише статті про звільнення.
Журналіст? Боже мій.
Ненавиджу газети.
Майже все, що вони пишуть, завдає величезної шкоди.
Тільки не лондонська «Телеграф».
Ми поширюємо новини, а не плітки.
Ми не поливаємо брудом.
Пишаємося тим, що в нас чисті руки.
Добре, що хоч у когось.
Наступну статтю я б хотів написати про легендарну Коко Шанель,
її тріумфальне повернення.
Я не даю інтервʼю.
Занадто вже часто наклеп маскують під новини.
Звести на вас наклеп – це непростимо.
Мої читачі бажають знати правду.
Знати, яка ви насправді.
Я сюди прийшла зі свого бутика,
де американці шикуються в чергу на весь квартал.
Саме це й потрібно від мене людям.
Класика. Їм потрібна «Chanel No5».
Краще дотримуватися цієї лінії.
Тьотю, стаття Малкольма може бути корисна.
Він розповість усім, яка ти добра людина.
Ти знаменита й жила в «Рітці»,
але ти не мусиш бути мішенню.
Люди не знають правди.
Як ти закрила ательє, коли нацисти вдерлися в Париж.
Як ти відмовилася для них моделювати.
Я не хочу, щоб тебе очорняли, як Арлетті.
Ось як я це уявляю.
Стаття буде про те, що ви пережили під час війни.
Про закриття ательє.
Ви завжди на боці моралі, а не грошей.
Я не хочу стояти на пʼєдесталі.
Це... Є моя робота. Нехай люди мене судять за нею.
Але це взаємоповʼязано, ви й ваша робота.
Люди забувають: коли ви відкрили бізнес,
жінкам у Франції навіть рахунок у банку не можна було мати.
Ваша робота новаторська.
А ви, мадемуазель, – першопроходець.
Люди мають про це памʼятати.
Він добре попрацював. Вражає.
Коли будете готові поділитися подробицями,
я матиму за честь посприяти.
Залишаю вас насолоджуватися напоями.
Обміркуйте пропозицію.
Я можу допомогти.
Поговори з ним.
Малкольму можна довіряти?
Оскар знає газети у Лондоні, які з ним працювали.
Можна отримати рекомендації.
Я можу про нього дізнатися.
Прошу, дозволь.
Допомогти тобі, як ти допомогла мені.
Побачимо.
Роби отак. Буде чудово.
Ліліан, ти чула про нову тканину?
Я сказав, що потрібні блискавки, ґудзики й корсети, які тримаються.
Ідіть сюди!
Уявіть, що це наші клієнти.
Вбрання має бути функціональне.
Мусить бути.
Але, мсьє, на це піде ціла вічність – вшивати робочі застібки й корсети
у ці маленькі сукенки.
Вічність – незначна ціна за досконалість.
Виконуйте.
Пʼєр, ми повинні обговорити цю модель.
Дайте спокій. Я працюю.
Що ти робив увесь ранок?
Ти ж не збираєшся представляти оце як завершену модель.
Не розумію. Ми вдягаємо ляльок.
Пʼєр, я розумію, ти незадоволений.
Ти цього не приховуєш, але це некондиція навіть для тебе.
Ваша вендета проти мене суто особиста.
Ти сам себе ганьбиш. І в думках такого не було.
Увесь цей задум – хибний.
Крістіане!
Ми з Крістіаном обдумуємо подальші етапи розвитку своєї карʼєри,
і пора вас поінформувати.
Ви – недалека людина з товстими пальцями, які нічого не виготовляють.
Крістіане, нам треба обговорити багато питань,
- які стосуються «Театру моди». -«Театру моди»?
Так ви назвали цей жалюгідний цирк з пупсиками?
Пішли вони, ваші пупсики!
Ми з Крістіаном ідемо від вас і започаткуємо власний дім моди.
Ні, ні...
- Ну, Пʼєр... - Крістіане, це правда?
Пʼєр...
Знаєш, яка в тебе проблема?
Знаю. Це ви.
Ви та всі інші шахраї-бюрократи,
які крадуть в інших талант і видають його за свій.
Катрін! Катрін!
Проблема не в тому.
А в тому, що ти вважаєш себе таким, яким ти насправді не є.
І яким же?
Важливим.
Крістіане, ходімо звідси.
- Крістіане? Крістіан. - Будь ласка. Не зараз.
Ти ж не дозволиш цій людині, цьому гнобителю,
цьому вампіру й далі душити твій талант.
Ти мені потрібен поряд.
Пробач.
Усі й так на нервах. Чому ви кричите?
Я так бачу, мсьє Бальман нарешті,
на щастя, подав заяву про звільнення.
Справді? У нас немає на це часу.
Доведеться знайти час.
А тепер, Крістіане, ти створюватимеш усі моделі для Дому Лелон.
Зрозуміло. Авжеж, Бальмана не вистачатиме, але мої вітання.
Я маю зʼїздити до батька. Не можу прийняти пропозицію. Не можу.
Крістіане, ми розуміємо, що твоє нинішнє життя
сповнене численних труднощів,
але робота може бути еліксиром.
Повір у себе.
У тебе все вийде, Крістіане. Вийде.
Усе буде чудово.
Я знаю, ти мене не розчаруєш.
Так.
Але як він ставиться до своїх героїв?
Судячи з того, що я чув, Маґґерідж – професіонал своєї справи.
Його хвалять усі редактори.
Але це його роботодавці.
А що з недавніми інтервʼю?
Я прочитав декілька. Вони жорсткі, але неупереджені.
Не було жодного наклепницького замовлення.
Добре, Оскаре. Я йому подзвоню.
Як я вам?
З тебе вийшов би прекрасний кандидат на роботу в МІ6.
Як прикро, що нацисти запопали тебе перші.
Малкольм обіцяв – за співпрацю
британська розвідка допоможе зняти обвинувачення в колабораціонізмі.
Оскаре, не бійся.
Ми про тебе подбаємо.
Якщо це допоможе взяти Шанель.
А якщо не допоможе?
Тоді її племінника.
Він воював за французів.
Він захищав свою країну.
Не починай. Він знає набагато більше, ніж ти думаєш.
Пішов ти.
Мене від тебе верне.
Ганьба!
Знюхалася і спала з ворогом.
- Зрадила свою країну. - Поплатиться.
- Що з нею зробити? - Поголити голову!
Мадемуазель, Арлетті забрали з готелю.
- Зрадниця! - Колаборантка!
Хай живе Франція!
- Знюхалася з ворогом. - Хай живе Франція!
Це жахіття має припинитися.
Так тобі!
- Ганьба! - Зрадниця! Зрадниця!
Правосуддя!
Це тобі за твою міжнародну дупу.
Маєш те, що заслужила.
Її забрали в трудовий табір у Німеччині.
Равенсбрюк.
Що ще ти приховуєш?
До мене дійшли чутки, і я просто намагаюся тебе підготувати.
Підготувати нас обох.
Які чутки?
Німці водять полонених
на марші смерті.
Крістіане, я тебе не розумію.
Усе життя ти відволікався на мистецтво, малювання, тепер одяг.
Втікав у світ фантазій.
Але що стосується сімʼї...
якій потрібна була твоя увага, яка вимагала, щоб ти був присутній...
цього ти не зміг.
А тепер твоєї сестри не стало.
Я просив Катрін не працювати на Опір.
Я зробив усе, що міг.
Ти був її старшим братом.
Якби ти був мужчиною, вона б тебе послухалася.
Я зробив усе, що зміг!
Прошу.
- Після вас. - Дякую.
Добрий вечір, мадемуазель. Дякую вам за цю можливість поспілкуватися.
- Бажаєте чогось випити? - Так, будь ласка.
Жахливі новини про Арлетті.
Я чула, видовище було неабияке. І запеклому ворогові не побажаєш.
За те, щоб нам не голили голови.
Але що ви про них думаєте?
Про цих колаборантів. Розкажіть мені. Нам.
Арлетті зробила свій вибір, і я боюся, що він її наздогнав.
Але, як на мене, непристойно,
що так жорстоко поводяться лише з жінками.
А як же всі ті чоловіки у французькій поліції,
які служили нацистам?
- Чи спекулянти? - Я згоден.
Але публічно принижують і ганьблять тільки жінок.
Французькі внутрішні сили поводяться, як у середньовіччі.
Що? Оскаре, ти пʼяний?
Усе, кінець.
Я покидьок. Сміття.
Я більше не можу.
Ти в небезпеці. Вибирайся з Парижа.
- Що? - Їдь з Парижа, негайно.
Оскаре, що сталося?
Твоя тітка в небезпеці. Мене загнали в пастку.
- Хто? - МІ6.
Він змусив мене зрадити її, а тепер вимагають зрадити тебе.
Хто?
Маґґерідж.
Маґґерідж з МІ6? Він зараз у неї.
Андре, я тобі огидний?
Він зараз у неї.
Я вам так скажу: зрештою, у підсумку,
історія покаже, що союзники нічим не кращі за нацистів.
Поясніть.
Союзники продовжують уласкавлювати Сталіна.
Ката, який масово винищує власний народ.
З другого боку, німці воювали проти Сталіна.
Але, на жаль, затялися стерти з лиця землі все, що не є німецьким.
І серед цього сумʼяття
можна легко відчути симпатію до вродливого нациста.
До чого ви хилите?
Мадемуазель, ходять чутки,
що у вас був роман з офіцером-нацистом.
Чутки. Не більше.
- Тобто неправда? - Чутки – це чутки.
Так, але ви явно під прицілом у ФВС.
Допоможіть підготувати вас до чуток,
зʼясувати, звідки йдуть ці балачки, й покласти їм край.
- Яким чином? - Фактами.
У нього ж є імʼя. В офіцера, роман з яким вам приписують.
Вам потрібне його імʼя? Це допоможе?
Допоможе.
Не під запис?
Як бажаєте.
Вибачте, що перебиваю.
Коко, нам треба негайно йти в бутик.
На вулиці Камбон повно протестувальників. Треба йти.
Боже мій. Ти дзвонив Хлої?
Дзвонив. Треба йти, рятувати те, що зможемо,
поки все дощенту не спалили.
- Боже милий, моя крамниця. - Чим я можу допомогти?
Подзвоніть вранці.
Закінчимо розмову, під запис.
Мадам Доманже вас проведе.
Боже, та що ж там сталося?
Я думав, що робота щось означає.
Що моя діяльність має значення, але скажу вам одне...
більше я так не думаю.
Я навіть не почуваюся
порядною людиною.
Те горе, яке тебе мучить через
долю Катрін, напевне, відчувається як...
як гігантська хвиля, що накриває тебе і розбивається, знову і знову.
Але ця хвиля відступить.
Крістіане, показ через два дні, і всі ним займаються.
А робота... робота, Крістіане...
Робота нас підштовхує йти вперед.
Нехай творчість не зупиняє куль,
але у творчості – наша дорога вперед.
Наше виживання. Наше спасіння.
Я вам дуже вдячний, Люсьєне.
Але маю вас попросити...
будь ласка, попросіть вибачення у наших друзів. За мене.
Вибачте. Я просто...
Я більше не можу моделювати. Мені треба поїхати з цього міста.
Я більше не можу залишатися в Парижі.
Оскар був у розпачі.
Або вони його вбʼють, або він убʼє їх.
Боже милий.
Тут стало небезпечно.
Треба їхати. Якнайшвидше.
Тобі не можна покидати Париж.
Це буде визнання вини, а ти нічого поганого не зробила.
Не можна лишатися у Франції.
Їдь зі мною. Забирай Ґабріель.
Але куди?
Туди, де нам буде безпечно.
Привіт.
Оскаре.
Оскаре, відчини двері.
Оскаре, ти там? Ми загубили Шанель.
Ти знаєш, куди вона подалася?
Ти що накоїв?
Ми тебе заарештуємо, якщо не підеш нам назустріч.
Оскаре. Чорт! Відчиняй.
Ми чуємо, що ти там.
Оскаре! Ні, не треба! Не треба!
ФРАНЦУЗЬКО-ШВЕЙЦАРСЬКИЙ КОРДОН
Я чекала на вас, Крістіане.
Сідайте.
Ви казали, що бачили мене з дитиною, так?
Бачила.
Сьогодні вранці, коли я збирався їхати з Парижа...
одна жінка залишила перед дверима церкви немовля.
Я його побачив, а воно заплакало.
Тому я взяв його на руки і пригорнув до себе.
Не плач. Тихенько.
Ти таке гарнюнє.
Так.
Як ви знали, що так буде?
- Бувай. - Дякую.
Як ви знали, що таке буде? Як?
Я не знаю. Я бачу.
Мені дуже страшно.
Я дуже боюся за Катрін.
Постійно.
Ви мені допоможете?
Запитайте всесвіт про те, що бажаєте знати.
Вона жива?
Крістіане, відкрийте серце.
Це моя сестра.
Моє серце... Моє серце відкрите.
Ні. Не відкрите. Ваше серце закрите.
Моє серце не відкрите? Ще й яке відкрите.
Моє серце... Моє серце відкрите!
Катрін. Де ти?
Де ти?
Запитайте всесвіт про те, що бажаєте знати.
Катрін!
Катрін! Де ти?
Ти жива?
Вона повернеться.
Повернеться.
Але тільки якщо ви проторуєте шлях.
Ви повинні йти за своїм натхненням. Повинні творити.
Ви повинні знайти своє серце.
Знайти своє життя. Ось у чому ваше спасіння.
А тоді, можливо, вона прийде і знайде вас.
Ось у чому ваше спасіння.
«Театр моди» відкрився у Луврі 28 березня 1945 року.
Виставка привабила понад 100 000 відвідувачів.
Спільними зусиллями модельєри повернули Франції надію...
ІМЕНА ТВОРЦІВ СТАЛИ БРЕНДАМИ
Разом вони врятували французьку моду від зникнення.
А ті дві сукні, що здобули найбільше схвалення публіки,
створив...
КРІСТІАН ДІОР
Переклад субтитрів: Олена Любенко