EFTER FYRA ÅR UNDER NAZISTOCKUPATION...
...BEFRIAS PARIS AV ALLIERADE TRUPPER
GENERAL DE GAULLE ANLÄNDER
FRANSKA KOLLABORATÖRER GRIPNA
CHAMPAGNEN FLÖDAR
FIRANDET INLEDS
29 AUGUSTI 1944
En skål.
För Paris!
Fria återigen!
Må vår stad inte bevittna mer sorg, inte hysa fler fiender...
Och inte höra nån mer jävla tyska.
- Älskling. - Ni började utan mig.
FRANKRIKES MEST BERÖMDA LEVANDE SKÅDESPELERSKA
Vi visste att du skulle komma om vi öppnade champagnen!
Du är så vacker. Och jag älskar ditt hår.
- Regissören bad mig låta det växa ut. - Det är perfekt för rollen.
Jag vill att du träffar min systerson André.
André.
Kära nån. Mademoiselle.
Coco har berättat om hur du överlevde fasorna i det tyska fängelset.
Du är en hjälte.
Titta, han rodnar.
Och det här är hans lysande vän från deras Cambridge-dagar, Oscar Davies.
Min mamma skulle dö för en autograf.
Oscar och jag har sett Hôtel du Nord fler gånger än jag vill erkänna.
Du sa aldrig att han var så stilig.
Hördu, tänk inte ens tanken.
Han är bara min.
Dessutom, har du inte en tysk pojkvän?
Var du tillsammans med en tysk?
Pojkar, glöm aldrig.
Mitt hjärta är franskt, men min häck är internationell.
Nog med småprat.
André, var en raring och visa mig hur en riktig krigshjälte härskar på dansgolvet.
Ducka.
De Gaulle skulle visst fira med fyrverkerier, men det här är att ta i.
Ignoranta kulor avfyrade av berusade män.
- Tror du att vi är säkra? - Självklart!
De rika och sexiga övervinner allt!
Kom igen, mer champagne!
INSPIRERAT AV VERKLIGA HÄNDELSER
Jag ser er, mina barn.
Ni är mina barn i kväll allihop.
I det här huset.
I det här rummet.
Vi har bara drömmar kvar efter kriget.
Efter så mycket död och förödelse.
På andra sidan om mörkrets mäktiga flod,
väntar det stora okända på oss alla.
Och i det tomrummet ropar andarna på oss.
Vi har alla sett detta mörker.
Det har förtärt våra liv.
Catherine!
Det har förtärt våra nära och kära.
I kväll ska vi fördriva detta gift.
Vi ska låta ett ljus lysa där ljus har saknats alldeles för länge.
Vi ska göra detta med hjälp av tarot.
Men vem börjar?
Vem vill börja vår färd över floden?
Jag.
SIERSKA
Snälla.
Öppna dörren, Coco.
- Vem är det? - Arletty.
Jag visste inte vart jag skulle gå. Du måste hjälpa mig.
Det var en mobb utanför min lägenhet som ropade mitt namn.
- Du måste gömma mig, Coco. - Var det en mardröm?
Nej! Jag var på väg hem
och de hade stenar och vapen och ville raka mitt huvud.
Tack och lov att jag inte var där. Du måste gömma mig.
Jag ringer och ordnar ett rum åt dig. Här kan de omöjligen få tag i dig.
Du förstår inte. De skjuter in i lägenheter.
FFI är mycket värre än tyskarna. De dödar mig.
Nej, det kommer de inte alls.
Nazisterna pressade mig i åratal
för att spela i deras galna propagandafilmer och jag vägrade.
Det vet jag.
Jag är ingen förrädare.
Jag blev förälskad.
Jag förstår.
Pressen sprider anklagelser.
Smutskastar mig som en horisontell kollaboratör.
Coco, folk måste bli påminda om att jag var förälskad.
Kärlek.
Jag är ingen förrädare bara för att jag är mänsklig.
Catherine!
Pardon.
Jag noterade att ni inte lät er spås, monsieur...
Monsieur...
Dior. Dior.
Vi är alla förtjänta, monsieur Dior. Varför känner ni annorlunda?
Jag bara... Jag måste iväg nånstans. Det är allt.
Pardon.
Monsieur Dior.
Får jag fråga er en sak?
Vad önskar ni mest i världen?
Det jag önskar mest i världen, kan jag inte få.
Vi får se.
Nån ni älskar är fångad.
Jag ser ett barn med er.
Har ni ett barn?
Nej.
Ni håller i ett barn.
Ett spädbarn.
Jag har inget barn.
Jag måste gå.
Om ni vill avsluta en annan gång...
...så hittar ni mig här.
En angenäm god morgon på er.
Det är lite tidigt för mademoiselle. Hon äter fortfarande sin frukost.
Det kan inte vara sant.
Jag trodde Arletty skojade om sin tyska älskare.
Tro inte ett ord av det som skrivs.
Hur kunde hon vara så dum? Hon är en offentlig person.
Vi kan inte lita på nån.
- Ja. - Baron Vaufrelands gripande chockar mig.
Jag förstår.
Tänk att han var så involverad med nazisterna.
Men jag måste insistera på att ni väntar...
Hallå?
Mademoiselle, några män är på väg.
Jag har inte ätit klart, och jag vill ha en noisette också.
Men de är officerare från de franska inrikesstyrkorna.
De kan vänta.
- Stopp! - Ur vägen!
Mademoiselle Chanel,
ni är gripen misstänkt för kollaboration med nazisterna.
Det är en lögn.
Jag råder er att prata med general Pierre Reverdy.
Han kan omöjligen ha godkänt detta intrång.
De franska inrikesstyrkorna står inte under hans befäl.
Vi tjänar Charles de Gaulle.
- Ställ inte till med en scen. - Vad för scen skulle jag ställa till med?
Rör henne inte!
Okej. Okej.
Älskling, vi behöver inga känsloutbrott.
Sätt er. Jag ska inte dröja länge. Oroa er inte.
Bilen väntar.
Vive la France! Vive la France!
Förrädare!
Ta dem!
Skäms på er!
Vad i hela friden pågår där ute?
Titta. En till!
- Hjälp mig! Hjälp! - Kom hit.
Flytta er!
Så går det när man umgås med fienden.
- Herregud. - Skäms på er! Skäms!
Allihop är kvinnor.
- Ni låg med fienden. - Så går det!
- Förrädare! - Herregud.
Rättvisa för kollaboratörerna.
Christian, får jag komma in?
Jag har nåt att visa dig som helt säkert lättar upp ditt sinne
och får dig att le.
Lucien, jag... Jag är verkligen...
På grund av den höga aktning jag hyser för dig
och den stora respekt jag har för dig och din talang,
vill jag att du blir den allra första som får se det här.
Och följer du med mig till Couturerådet?
Vi har en del övertygande att göra.
Okej. Det är ett skämt.
Nej, det är inget skämt.
Det är framtiden för franskt mode.
Mina damer och herrar, om jag kan få er uppmärksamhet
så vill jag tacka er alla för att ni kom hit med kort varsel
och gick med på att höra mitt förslag.
Var och en av oss ska skapa en klänning i miniatyr
som ska pryda dessa provdockor i stället för de riktiga modellerna.
Vill du att vi skapar dockklänningar?
Jag vet att ni alla säger till er själva: "Är han fullständigt galen?"
Eftersom vi alla vet att nazisterna förstörde varje centimeter av tyg
och brände ner vartenda lagermagasin de kunde hitta,
har vi inte nog med tyg för att vi alla ska kunna skapa våra egna kollektioner.
För närvarande finns det inte tillräckligt med tyg i hela Frankrike
för att säkra överlevnaden för ett enda couturehus.
De här miniatyrformerna kräver mindre tyg,
färre sybehör, lägre kostnader, mindre av allt.
Jag har bokat den stora utställningssalen på Louvren.
Kulisser kommer att byggas. Gatumiljöer, salonger.
Men vi har bara två veckor på oss.
Om vi kan samarbeta och göra en visning,
kan vi ge oss själva en chans att överleva.
Lucien, folk kommer aldrig gå till Louvren för att se några fåniga dockor.
Men de kommer inte bara att se fåniga dockor.
De kommer att se sig själva.
Paris som kommer till liv igen, folk som promenerar längs Champs-Élysées.
En utställning av hopp.
Det är möjligt.
Vive la France!
Vi är desperata efter en lösning.
Det här kan hjälpa oss fortsätta arbeta.
Cocteau och Bérard har vänligt nog gått med på att skapa kulisserna åt oss.
MÅLARE, DESIGNER
I utbyte mot en sällsynt flaska armagnac.
Det är ytterst bisarrt, men sen när är inte bisarrt fantastiskt?
KONSTNÄR, DRAMATIKER
Vad sägs om att inkludera mademoiselle Chanel?
Aldrig.
MODESKAPARE
Hon har inte designat på så länge. Om hon designar nåt, kommer fler dit.
Om hon deltar, drar jag mig ur.
Hon kommer inte att bli inbjuden.
Den här möjligheten är bara för medlemmar, och hon är inte en av oss.
Ni kan väl diskutera det kort, så röstar vi sen.
SEGER
Uppge ert yrke.
Ursäkta?
Jag skapar klänningar och parfym.
Stängde ni er verksamhet när Paris intogs av nazisterna?
Är ni gift?
Det är ni, eller hur?
Jag ska ge er en flaska Chanel No. 5 till er fru.
Ni kan säga att ni fick den av mademoiselle Chanel själv.
Hon kommer att älska er för evigt.
Svara på frågan.
Absolut. Jag stängde igen dörrarna. Jag hade hellre svultit än klätt nazister.
Jag lämnade Paris för att vara med min systerson André och dottern Gabrielle.
André tjänstgjorde i franska armén,
fångades och behandlades fruktansvärt av nazisterna.
- Helt fasansfullt. - Men han blev frigiven.
De flesta som skickats till nazistiska fångläger kommer aldrig ut.
Han hade tur, antar jag.
Tur?
Vi har intrycket av att baron Vaufreland hade nåt med det att göra.
Hade han nåt med Andrés frigivning att göra, så är det nytt för mig.
Ni bodde väl på Hotel Ritz under hela ockupationen?
Jag bodde där före kriget, under kriget och jag kallar det fortfarande mitt hem.
Ritz var känt som det sociala navet för nazisternas högsta befäl.
De var inte ett dugg sociala, men...
Fick ni tillfälle att träffa Walter Schellenberg?
Nej. Inte enligt min kännedom.
Han sågs på Ritz, där ni bodde.
Jag kan knappast hållas ansvarig för varje person som går genom en hotellobby.
Vi har skäl att tro att ni reste till Spanien på hans begäran.
Och vilket skäl är det?
Mademoiselle, ni sågs i Madrid.
Att korsa gränser var inte möjligt utan tillstånd från nazisterna.
Har ni mitt namn på resedokument? Visa mig dem.
Vad har ni för skäl annat än rykten?
Framför era anklagelser eller släpp mig.
- Adjö, mina herrar. - Ni går ingenstans.
Ni har väl en telefon? Jag vill reda ut all förvirring här.
Sätt er. Nu.
Jag har hört talas om FFI och era metoder.
Och jag är säker på att min gode vän sir Winston Churchill
inte ser välvilligt på dem som nekar mig mina grundläggande rättigheter.
Ja. Sir Winston kommer att veta exakt vad han ska göra med er.
Och er.
Tror ni att jag bluffar?
Hon hotar att dra in er premiärminister i det här.
Jag hörde det.
Är det möjligt att han blir involverad?
Ja, dessvärre.
MI6:s förhör av Elsa Lombardi i Madrid bekräftade
att Chanel och Churchill faktiskt känner varandra ganska väl.
Jag vill inte att Churchill blandar sig i.
Neka henne några telefonsamtal så kan han inte det.
Sir.
Ni vill nog höra vad hon säger nu.
Jaså?
...den där. Inte alla klär i en indragen midja med bälte.
Er figur skulle tjänas bättre av en rymligare siluett.
Lita på mig.
Ni vet väl vem jag är?
Åh, för guds skull.
Ja. Redan bättre.
Nå, när får jag ringa det där samtalet?
Mina damer och herrar, bara nån minut till.
Christian, nu har vi vår chans.
Jag har lyckats boka ett möte med några investerare.
Vi måste gå vår egen väg.
Med lite planering kan vi ha allt klart inför nästa säsong.
Få ett försprång medan alla andra försöker klä Lelongs fåniga dockor.
Låt oss rösta med handuppräckning.
Alla de som är för att skapa denna gruppvisning.
Vi har rösterna. Tack och lov.
Det är en bra idé.
Ja, jag meddelar honom genast.
- Sir. - Ja?
Premiärminister Churchill ringde London-kontoret angående miss Chanel.
Hursa?
Men hon nekades alla samtal.
Hennes hushållerska lyckades visst nå honom.
Och nu tillåts vi inte förhöra hans bekanta utan skriftligt tillstånd.
Vi borde aldrig ha blandat in er i hennes gripande.
Ni visste inget om hennes resa till Madrid.
Vi vill alla ha samma resultat här, och vi kan fortfarande hjälpa er.
Hur då?
Vi har en annan agent som utreder henne, som har inflytande över hennes systerson.
Om upplysningarna han får fram om Chanel är fällande nog,
försätter det Churchill i ett omöjligt publicitetsläge,
och då kommer ni att kunna gripa henne officiellt.
Men i nuläget måste vi släppa henne.
Ring honom.
Det är dags.
Du måste göra presentationen för Chanel nu.
Okej, jag förstår.
Jag visste inte att du var tillbaka i Paris.
Jag hämtar resten av mina saker och försvinner snart. Oroa dig inte.
Vi borde prata om Catherine.
Och säga vad, exakt?
Att hon är på Ravensbrück eller... eller i en grav?
Jag träffade din far nere i söder.
Han... Han vet inte vad som har hänt Catherine.
Vad sa du till honom?
Det är inte min sak att berätta vad som hänt hans dotter.
- Men det är fel att han inte vet. - Han vet att hon blev gripen.
Hon har förts till ett läger.
Du är hans son.
- Berätta bara. - Fan ta det här kriget.
Fan ta dig. Som krossat min familj.
- Christian... - Försvinn, Hervé. Försvinn. Bara gå.
Åk och träffa din far.
Välkomna till Frankrike.
Välkomna, allihop.
- Mademoiselle, är ni okej? - Ja.
Vi hörde att ni togs in för förhör.
Tack. Det finns inga skäl till oro.
Låt oss fokusera på att sticka parfymflaskor
i händerna på alla amerikanska soldater där ute.
Coco.
- Är du okej? - André.
Jag var så orolig.
FFI släppte mig inte ens i närheten av dig.
Nej, jag mår bra, raring.
Nej... De vet inget utom skandalösa rykten och lögner.
Kom. Låt mig bjuda på en drink.
Oscar väntar och det är nån vi vill att du träffar...
- En drink? - ...som kan hjälpa till att skydda dig.
- Mademoiselle, vilken hemsk pärs. - Tack, Oscar.
Hur övertalade du dem att släppa dig?
Jag berättade sanningen.
- Och de trodde dig? - Nej. Nej.
De ville inte förvirras med fakta.
Så jag hotade att ringa Churchill.
Då hajade de nog till.
FFI måste få veta vem som har kontrollen här.
Tills de Gaulle kommer i ordning.
Vi har Winston Churchill att tacka för ditt frisläppande.
- För Churchill. - För Churchill.
Malcolm. Gör oss sällskap.
God eftermiddag.
Och det här är?
Förlåt, det är min vän Malcolm Muggeridge.
Angenämt, mademoiselle.
Malcolm är en journalist som Oscar träffade på Savoy för några månader sen.
Han är i Paris och skriver om befrielsen.
En journalist? Herregud.
Jag avskyr dagstidningarna.
Det mesta som skrivs orsakar stora skador.
Inte i Londons Telegraph. Vi sysslar med nyheter, inte skvaller.
Vi pekar inte finger.
Vi visar hela handen.
Tur att nån gör det!
Det jag vill skriva om härnäst är den legendariska Coco Chanel
och hennes triumferande återkomst.
Jag ger inga pressintervjuer.
Jag har erfarit förtal förklätt som nyheter alltför många gånger.
Att förtala er vore oförlåtligt.
Vad mina läsare vill ha är sanningen.
Att veta vem ni verkligen är.
Jag kom just från min butik,
där de amerikanska soldaterna köar längs kvarteret.
Det här är vad folk vill ha av mig.
Klassikerna. De vill ha Chanel No. 5.
Det är bäst att hålla det så.
En artikel av Malcolm skulle kunna hjälpa.
Han kan berätta för världen om den goda person du faktiskt är.
Att du är berömd och bodde på Ritz betyder inte att du borde bli en måltavla.
Folk vet inte sanningen.
Hur du stängde din ateljé när nazisterna tågade in i Paris.
Hur du vägrade designa åt dem.
Jag vill inte se dig skymfas som Arletty.
Så här föreställer jag mig det.
Artikeln ska berätta vad ni genomgick under kriget.
Hur ni stängde er ateljé.
Alltid valde moral före pengar.
Jag vill inte sättas på en piedestal.
Mitt arbete, det är vad folk borde bedöma.
Men de är kopplade, ni och ert arbete.
Folk glömmer att när ni startade ert företag,
så tilläts kvinnor inte ens ha bankkonton i Frankrike.
Ert arbete är banbrytande.
Och ni, mademoiselle, är en pionjär.
Folk måste komma ihåg det.
Han har läst på. Jag är imponerad.
Närhelst ni vill berätta er sida av historien,
så vore det en ära för mig att få hjälpa er.
Jag lämnar er tre åt era drinkar.
Överväg mitt erbjudande.
Jag kan hjälpa er.
Du borde prata med honom.
Är Malcolm pålitlig?
Oscar vet flera tidningar i London som har arbetat med honom.
- Du kan säkert få en personlig referens. - Jag kan absolut kolla upp honom.
Snälla, låt honom.
Låt mig hjälpa dig som du har hjälpt mig.
Vi får se.
Behåll det så här. Det blir perfekt.
Lillian, hörde du om det nya tyget?
Jag bad om fungerande blixtlås, knappar som kan knäppas och stadiga korsetter.
Kom hit!
Se det som att de är kunderna.
Allt det här borde fungera.
Måste fungera.
Men, monsieur, det tar en evighet att sy fungerande blixtlås och korsetter
i de här små klänningarna.
En evighet är ett lågt pris att betala för perfektion.
Gör det.
Pierre, vi måste diskutera den här designen.
Låt mig vara. Jag är upptagen.
Vad har du gjort hela morgonen?
Du tänker väl inte på allvar presentera det här som ett färdigt plagg?
Vad spelar det för roll? Vi klär dockor.
Pierre, jag förstår att du är missnöjd.
Det har du tydligt visat, men det här är undermåligt även för dig.
Din vendetta mot mig är rent personlig.
Du gör dig själv till åtlöje. Jag har ingen baktanke här.
Hela den här idén är ett misstag.
Christian!
Christian och jag har övervägt hur vi ska gå vidare i våra karriärer,
och det är dags att vi berättar.
Du är en småsint man med feta fingrar som skapar inget.
Christian, vi behöver diskutera ett antal saker
- gällande Théâtre de la Mode. - Théâtre de la Mode?
Är det vad du kallar det här löjliga leksaksspektaklet?
Åt helvete med dina små dockor!
Christian och jag tänker lämna dig och starta vårt eget modehus.
Nej, nej...
- Pierre... - Christian, är det här sant?
Pierre...
Vet du vad ditt problem är?
Ja. Det är du.
Du och alla de andra falska byråkraterna som skor sig på andras talang.
Catherine! Catherine!
Nej, det är inte det.
Det är att du tror att du är nåt som du inte är.
Och vad är det?
Viktig.
Christian, nu går vi.
- Christian? Christian. - Snälla, snälla. Inte nu.
Du kan inte låta denna man, denna plågoande,
denna vampyr kväva din talang längre.
Jag behöver dig vid min sida.
Jag är ledsen.
Alla är nervösa nog som det är. Varför skriker ni?
Det verkar som om monsieur Balmain äntligen
och lyckligtvis har lämnat in sin avskedsansökan.
Har han? Vi har inte tid med det.
Vi får ta oss tid.
Och nu, Christian, får du designa alla plaggen åt modehuset Lelong.
Jag förstår. Balmain kommer att saknas, men gratulationer är på sin plats.
Jag måste hälsa på min far. Jag kan inte acceptera. Jag kan inte.
Christian, vi förstår att ditt liv just nu
är fullt av utmaningar,
men arbete kan vara botemedlet.
Tro på dig själv.
Du klarar det, Christian. Det gör du. Det kommer att bli fantastiskt.
Jag vet att du inte kommer att göra mig besviken.
Ja.
Men hur behandlar han sina objekt?
Enligt vad jag har hört, har Muggeridge väldigt goda meriter.
Han har imponerat på alla redaktörer.
De är hans arbetsgivare. Hurdana är hans senaste intervjuer?
Jag har läst flera, och de är tuffa men rättvisa.
Inga av dem är ärekränkande angreppsartiklar.
Då så, Oscar. Jag ringer honom.
Hur var det?
Du hade varit en utmärkt kandidat för MI6.
Synd att nazisterna fick tag i dig först.
Malcolm lovade att om jag samarbetade
skulle britterna få mig rentvådd från kollaborationsanklagelser.
Oroa dig inte, Oscar. Vi ska ta hand om dig.
Om det här hjälper oss med Chanel.
Och om inte?
Ge oss hennes systerson.
Han stred för fransmännen.
Han har bara försvarat sitt land.
Åh, snälla. Han vet mycket mer än du tror.
Dra åt helvete.
Du äcklar mig.
Skäms!
Umgicks och låg med fienden.
- Förrådde sitt land. - Hon måste straffas.
- Vad ska vi göra? - Raka hennes huvud!
- Vad ska vi göra med henne? - Raka hennes huvud!
Mademoiselle, de har tagit Arletty från hotellet.
- Förrädare! - Kollaboratör!
Vive la France!
- Umgicks med fienden. - Vive la France!
De här hemskheterna måste sluta.
Så går det!
- Skäms! - Förrädare! Förrädare!
Rättvisa!
Där får du för din internationella häck.
Du får som du förtjänar.
Hon fördes till ett arbetsläger i Tyskland.
Ravensbrück.
Vad undanhåller du mer?
Jag har hört rykten, och jag försöker bara förbereda dig.
Förbereda oss båda.
Vad då för rykten?
Tyskarna tar fångarna
på dödsmarscher.
Jag förstår dig inte, Christian.
Du har distraherat dig själv hela livet med konst, tecknande, nu kläder.
Flytt till en fantasivärld.
Men när det gäller familjen...
...nåt som behövde din uppmärksamhet, krävde att du var närvarande...
...så klarade du inte det.
Nu är din syster borta.
Jag sa till Catherine att sluta arbeta för motståndsrörelsen.
Jag gjorde allt jag kunde.
Du var hennes äldre bror.
Om du verkligen var en man, hade hon lyssnat på dig.
Jag gjorde allt jag kunde!
Välkommen.
- Efter er. - Tack.
God kväll, mademoiselle. Jag tackar er för denna möjlighet att prata.
- Nåt att dricka? - Ja, tack.
Förfärliga nyheter om Arletty.
Jag hörde att det var en hemsk syn. Det önskar jag inte min värsta fiende.
För att slippa få huvudet rakat.
Men, hur ska vi ställa oss till dem?
De här kollaboratörerna. Berätta för mig. Berätta för oss.
Arletty gjorde sina val, och jag är rädd att de hunnit ikapp henne.
Men det jag finner obscent är att endast kvinnor behandlas så här.
Varför inte alla franska polismän som tjänade nazisterna?
- Eller svartabörshajarna? - Jag håller med.
Men det är kvinnorna som blir offentligt förödmjukade och förnedrade.
Nej, FFI:s metoder här är medeltida.
Vad? Oscar, är du full?
Det är över.
Jag är slödder. Avskum.
Jag har fått nog.
Du är inte säker. Du måste lämna Paris.
- Vad? - Lämna Paris nu.
Oscar, vad har hänt?
Din moster är inte säker. De snärjde mig.
- Vilka? - MI6.
Han fick mig att ange henne, men nu vill de att jag anger dig.
Vem då?
Muggeridge.
Tillhör Muggeridge MI6? Han är med henne nu.
Äcklar jag dig, André?
Han är med henne nu.
Jag måste säga, när allt det här är över,
kommer historien att konkludera att de allierade inte är bättre än nazisterna.
Hjälp mig förstå.
De allierade fortsätter att underlätta för Stalin,
som massmördar sitt eget folk.
Å andra sidan stred tyskarna mot Stalin.
Men tyvärr är de fast beslutna att utplåna allt som inte är tyskt.
Och i denna förvirring är det lätt att bli attraherad av en stilig nazist.
Vad syftar ni på?
Det förekommer rykten om att ni var involverad med en nazistofficer.
Rykten. Inget mer.
- Ingen sanning? - Rykten är rykten.
Ja, men FFI är uppenbarligen ute efter er.
Låt mig hjälpa er förekomma dessa rykten,
ta reda på var historierna kommer från och stoppa dem.
- Med vad? - Med fakta.
Han måste ha ett namn, officeraren de anklagar er för att ha träffat.
Vill ni ha hans namn? Skulle det hjälpa?
Ja.
Utanför protokollet?
Som ni önskar.
Ursäkta att jag stör.
Coco, vi måste bege oss till butiken nu genast.
Det är upplopp över hela Rue Cambon. Vi måste dit nu.
Herregud. Har du ringt Chloe?
Ja. Vi måste dit och rädda vad vi kan innan de bränner ner allt.
- Gode gud, min butik. - Hur kan jag hjälpa till?
Ring i morgon bitti så avslutar vi vårt samtal officiellt.
Madame Domenger visar er ut.
Gud, vad händer?
Jag trodde att arbetet betydde nåt.
Att vad jag gjorde betydde nåt, och jag måste säga dig...
Jag känner inte så längre.
Jag känner inte
att jag ens är en riktig man.
Sorgen du känner över
Catherines öde måste vara som...
...en gigantisk våg som störtar över dig om och om igen.
Men tidvattnet kommer att dra sig tillbaka.
Christian, utställningen är om två dagar, och alla har anammat den.
Och arbetet... arbetet, Christian...
Arbetet kan föra oss framåt.
Skapande kan kanske inte stoppa kulan,
men skapande är vår väg framåt.
Vår överlevnad. Vår frälsning.
Jag tackar dig så mycket, Lucien.
Men jag måste be dig...
...att vara snäll och be våra vänner om ursäkt från mig.
Jag är ledsen. Jag bara...
Jag kan inte designa längre. Jag måste lämna... Jag måste lämna stan.
Jag kan inte stanna i Paris.
Oscar lät desperat.
Antingen dödar de honom eller dödar han dem.
Gode gud.
Det är inte säkert här längre.
Vi måste ge oss av. Så snart vi kan.
Du kan inte lämna Paris, Coco.
Det vore ett erkännande av skuld, och du har inte gjort nåt fel.
Men vi kan inte stanna i Frankrike.
Följ med mig. Hämta Gabrielle.
Men vart ska vi åka?
Nånstans där vi alla kan vara säkra.
Hej.
Oscar.
Oscar, du måste öppna dörren.
Oscar, är du där inne? Chanel har försvunnit.
Oscar, vet du vart hon är på väg?
Vad i helvete har du gjort?
Oscar, de griper dig nu om du inte hjälper oss.
Oscar. För helvete! Öppna.
Vi hör dig där inne.
Oscar! Nej, låt bli! Låt bli!
GRÄNSEN MELLAN FRANKRIKE OCH SCHWEIZ
Jag har väntat på dig, Christian.
Sätt dig.
Du sa att du såg mig med ett barn.
Ja.
I morse när jag lämnade Paris...
...kom en kvinna och satte ner en bebis framför kyrkan.
Jag såg den och började gråta.
Så jag lyfte upp bebisen och höll den.
Såja. Såja.
Du är väldigt vacker.
Ja.
Hur visste du att det skulle hända?
- Adjö, adjö. - Tack.
Hur visste du att det skulle hända? Hur visste du?
Jag vet inte saker. Jag ser dem.
Jag är så rädd.
Jag är så rädd för Catherines skull.
Hela tiden.
Kan du hjälpa mig?
Fråga universum vad du vill veta.
Lever hon?
Öppna ditt hjärta, Christian.
Hon är min syster.
Mitt hjärta... Mitt hjärta är öppet.
Nej. Det är det inte. Ditt hjärta är inte öppet.
Är mitt hjärta inte öppet? Mitt hjärta är öppet.
Mitt hjärta... Mitt hjärta är öppet!
Catherine. Var är du?
Var är du?
Fråga universum vad du vill veta.
Catherine!
Catherine! Var är du?
Lever du?
Hon kommer tillbaka.
Men bara om du leder vägen.
Du måste följa din inspiration. Du måste skapa.
Du måste hitta ditt hjärta.
Du måste hitta ditt liv. Det är din frälsning.
Och då kanske hon kan komma och hitta dig.
Det är din frälsning.
Theatre de la mode öppnade på Louvren 28 mars 1945.
Utställningen lockade över 100 000 besökare.
Genom sitt samarbete gav modeskaparna Frankrike hopp...
MODESKAPARNA VAR
Tillsammans räddade de franskt mode från gränsen till utplåning.
Och de två klänningar som hyllades mest...
...designades av...
Undertexter: Kristina Donnellan