ETTER FIRE ÅR MED NAZI-OKKUPASJON...
PARIS FRIGJØRES AV ALLIERTE STYRKER
GENERAL DE GAULLE ANKOMMER
FRANSKE KOLLABORATØRER ARRESTERES
CHAMPAGNEN FLYTER
FEIRINGEN BEGYNNER
En skål.
For Paris!
Fri igjen!
Måtte byen vår slippe mer elendighet, slippe å huse flere fiender...
Og slippe å høre mer tysk.
- Kjære deg. - Dere begynte uten meg.
ARLETTY - FRANKRIKES MEST BERØMTE SKUESPILLER
Vi visste du ville komme når vi åpnet champagnen.
Du er henrivende. Jeg elsker frisyren.
Regissøren ba meg spare det lenger.
Det er perfekt for rollen.
Du må hilse på min nevø André.
André.
Å, du store. Mademoiselle.
Coco har fortalt at du overlevde grufullhetene i det tyske fengselet.
En ekte helt.
Se, han rødmer.
Og dette er hans lynskarpe venn fra Cambridge-tiden. Oscar Davies.
Moren min ville dødd for en autograf.
Oscar og jeg har sett Hôtel du Nord flere ganger enn jeg tør å innrømme.
- Du sa ikke at han var så kjekk. - Du våger ikke.
Han er min.
Og du har vel en tysk kjæreste?
- Har du vært sammen med en tysker? - Gutter, dere må aldri glemme.
Hjertet mitt er fransk, men rumpa er internasjonal.
Nok småprat.
André, vær en engel og vis meg hvordan en ekte krigshelt inntar dansegulvet.
Ned.
Nå har vel de Gaulle overdrevet feiringen en smule.
Dumme kuler avfyrt av fylliker.
- Er vi trygge her? - Så klart!
De rike og sexy vinner alltid!
Kom igjen, mer champagne!
INSPIRERT AV VIRKELIGE HENDELSER
Jeg ser dere, mine barn.
Dere er alle mine barn i kveld.
I dette huset.
I dette rommet.
Vi har bare drømmer igjen etter krigen.
Etter så mye død og ødeleggelse.
Over mørkets store elv...
...venter det ukjente på oss alle.
Og i dette tomrommet roper sjelene.
Vi har alle sett dette mørket.
Det har fylt hele livet.
Catherine!
Det har tatt fra oss våre kjære.
I kveld skal vi drive giften ut.
Vi skal lyse opp der lyset har manglet så altfor lenge.
Og vi skal gjøre det med tarot.
Men hvem er først ut?
Hvem vil begynne vår reise over elven?
Jeg.
MADAME DELAHAYE KLARSYNT
Vær så vennlig.
Coco, lukk opp.
- Hvem er det? - Arletty.
Jeg visste ikke hvor jeg skulle gå. Du må hjelpe meg.
Det sto folk utenfor leiligheten min og ropte navnet mitt.
- Du må gjemme meg. - Hadde du mareritt?
Nei! Jeg var på vei hjem.
De hadde steiner og våpen og truet med å barbere av meg håret.
Takk og lov, så var jeg ikke hjemme. Du må gjemme meg.
Jeg ringer og skaffer deg et rom. Her kan de ikke ta deg.
De skyter inn i leilighetene.
FFI er verre enn tyskerne. De dreper meg.
Nei, det gjør de ikke.
Nazistene ville ha meg til
å spille i propagandafilmene sine, men jeg nektet.
Det vet jeg godt.
Jeg er ingen forræder.
Jeg ble forelsket.
Jeg forstår.
Og nå kommer pressen med anklager.
De fremstiller meg som en liggende kollaboratør.
Coco, folk må forstå at jeg var forelsket.
Kjærlighet.
Jeg er ingen forræder, jeg er bare et menneske.
Catherine!
Pardon.
Du lot deg ikke deg spå, monsieur...
Monsieur...
Dior.
Vi er alle verdige, monsieur Dior. Hvorfor føler du det annerledes?
Jeg har bare... et sted jeg må være. Det er bare det.
Pardon.
Monsieur Dior.
Får jeg spørre om noe?
Hva ønsker du deg mest her i verden?
Det jeg ønsker meg aller mest, kan jeg aldri få.
Vi får se.
Noen du er glad i, er fanget.
Jeg ser et barn hos deg.
Har du barn?
Nei.
Du holder et barn.
Et spedbarn.
Jeg har ikke barn.
Jeg må gå.
Hvis du vil fullføre dette...
...finner du meg her.
En riktig god morgen.
Det er for tidlig for mademoiselle. Hun spiser frokost.
Dette kan ikke stemme. Jeg trodde Arlettys tyske elsker var en spøk.
Ikke tro ett ord av det de skriver.
Hvordan kunne hun være så dum? Hun er et kjent navn.
Vi kan ikke stole på noen. Baron Vaufreland ble arrestert.
- For et sjokk. - Ja da, jeg forstår.
Jeg ante ikke at han hjalp nazistene.
Men jeg må be deg vente...
Hallo?
Mademoiselle, noen er på vei opp.
Jeg spiser, og jeg vil gjerne ha en noisette også.
De er offiserer i den franske hjemmestyrken.
De får vente.
- Stans! - Unna vei! Mademoiselle Chanel.
Du er arrestert, mistenkt for samarbeid med nazistene.
Det er løgn.
Du får snakke med general Pierre Reverdy.
Han kan umulig ha godkjent dette.
Den franske hjemmestyrken er ikke under hans kommando.
Vi tar ordre fra Charles de Gaulle. Ikke lag noen scene.
Hva slags scene skulle det ha vært?
Ikke rør henne!
OK. OK.
Kjære deg, ingen grunn til dramatikk.
Sitt ned. Jeg er straks tilbake. Ta det rolig.
Bilen venter.
Vive la France!
Forrædere!
- Ta dem! - Skam dere!
Hva i himmelens navn er det som foregår?
Se, der er en til!
- Hjelp! - Kom her!
Kom igjen!
Sånn går det når man støtter fienden.
- Å, herregud. - Skam dere!
Det er bare kvinner.
- I seng med fienden. - Det er straffen!
- Forræder! - Å, Gud.
Straff til kollaboratørene.
Christian, får jeg komme inn?
Jeg vil vise deg noe som vil lette på humøret
og få deg til å smile.
Lucien, jeg er egentlig...
Fordi jeg setter sånn pris på deg
og har så stor respekt for deg og talentet ditt,
vil jeg at du skal være den første som får se dette.
Og kan du bli med meg til motebransjens råd?
Vi må nok overtale dem.
OK. Det må være en spøk.
Nei, det er ingen spøk.
Det er fremtiden for fransk mote.
Mine damer og herrer, kan jeg be om litt oppmerksomhet?
Jeg vil gjerne takke for at dere kunne komme på så kort varsel
for å høre hva jeg har å foreslå.
Hver og en av oss skal designe en miniatyr-kjole
som skal settes på disse dokkene istedenfor levende modeller.
Skal vi designe dokkekjoler?
Jeg er klar over at dere tenker at dette er den rene galskap.
Vi vet at nazistene ødela alt vi hadde av tekstiler
og svidde av alle lagre de kunne finne.
Så vi har ikke tekstiler nok til at alle kan skape egne kolleksjoner.
Det er ikke nok materialer i hele Frankrike
til å sikre fremtiden for ett eneste motehus.
Miniatyrkreasjonene krever en mindre mengde tekstil,
mindre utstyr, mindre kostnad, mindre av alt.
Jeg har bestilt utstillingshallen i Louvre.
Vi skal bygge kulisser. Gatemiljøer, salonger.
Men vi har bare to uker på oss.
Hvis vi kan samarbeide og skape en utstilling,
har vi kanskje sjansen til å overleve.
Lucien, folk kommer ikke til Louvre for å se på dumme dokker.
Men det er ikke bare dumme dokker de får se.
De får se seg selv,
Paris som vender tilbake til livet, folk som går langs Champs-Élysées.
En håpets utstilling.
Det kan la seg gjøre.
Vive la France!
Vi leter desperat etter en løsning. På denne måten kan vi arbeide videre.
Cocteau og Bérard har sagt ja til å skape kulissene.
CHRISTIAN BÉRARD MALER, DESIGNER
Mot en sjelden flaske Armagnac.
Ideen er bisarr, men det bisarre er jo storartet.
JEAN COCTEAU KUNSTNER, DRAMATIKER
Skal vi invitere mademoiselle Chanel?
Aldri.
JACQUES FATH MOTEDESIGNER
Hun har ikke designet noe på lenge. Et bidrag fra henne vil trekke flere folk.
Hvis hun skal være med, trekker jeg meg.
Hun blir ikke invitert.
Denne muligheten er kun for medlemmer, og hun er ikke en av oss.
Dere kan vel diskutere det, og så kan vi stemme.
SEIER
Angi yrke.
Unnskyld?
Jeg lager kjoler og parfyme.
Stengte du forretningen din da Paris ble okkupert?
Er du gift?
Det er du, ikke sant?
Du skal få en flaske Chanel No. 5 til din kone.
Du kan si at du fikk den av selveste mademoiselle Chanel.
Så elsker hun deg for alltid.
Svar på spørsmålet.
Selvsagt stengte jeg. Jeg ville heller ha sultet enn å handle med nazistene.
Jeg reiste fra Paris og var hos min nevø André.
André var soldat. Han ble tatt og fikk grufull behandling av nazistene.
- Helt fryktelig. - Men han ble løslatt.
De fleste av de som ble sendt til leirene, kommer aldri tilbake.
Han var vel heldig.
Hell?
Vi har forståelsen av at baron Vaufreland var innblandet i dette.
Hvis han var innblandet i Andrés løslatelse, er det nytt for meg.
Du bodde på Hôtel Ritz under okkupasjonen?
Jeg bodde der før krigen, under krigen, og det er fremdeles hjemme for meg.
Ritz var kjent som sosialt treffpunkt for nazistenes øverste kommando.
- De var ikke det minste sosiale, men... - Traff du Walter Schellenberg?
Nei. Ikke det jeg vet.
Han ble sett på Ritz der du bodde.
Jeg kan ikke ta ansvar for alle som ferdes i hotellets lobby.
Vi har grunn til å tro at du reiste til Spania på hans ordre.
Og hvilken grunn er det?
Mademoiselle, du ble observert i Madrid.
Ingen fikk krysse grenser uten nazistenes klarering.
Har du reisedokumenter med navnet mitt? Få se.
Hva har du annet enn rykter?
Ta ut siktelse eller la meg gå.
- Takk for meg, mine herrer. - Du går ingen steder.
Du har vel telefon? Jeg vil gjerne rydde opp i forvirringen.
Sett deg. Nå.
Jeg har hørt om FFI og metodene deres.
Og min venn sir Winston Churchill
vil ikke like at dere nekter meg grunnleggende rettigheter.
Ja, sir Winston vet hva han skal gjøre med deg.
Og deg.
Tror du jeg bløffer?
- Hun truer med å ringe statsministeren. - Jeg hørte det.
- Kan han komme til å blande seg? - Ja, dessverre.
MI6 har avhørt Elsa Lombardi i Madrid og bekreftet
at Chanel og Churchill faktisk kjenner hverandre.
Jeg vil ikke at Churchill skal blande seg.
Ikke la henne bruke telefonen, så kan han ikke det.
Sir.
Du bør høre det hun sier.
Jaså?
Det er ikke alle som kler innsvinget liv med belte.
Du kler bedre noe med mer vidde.
Stol på meg.
Du vet vel hvem jeg er?
Men for søren.
Ja. Bedre allerede.
Når kan jeg få bruke telefonen?
Mine damer og herrer, bare et par minutter til.
Christian, nå har vi sjansen.
Jeg har fått til et møte med noen investorer.
Vi må starte for oss selv.
Med litt planlegging kan vi ha alt klart til neste sesong.
Skaffe oss et forsprang mens alle andre må
å kle ut Lelongs dumme dokker.
Skal vi stemme ved håndsopprekking?
Alle som støtter denne samarbeidsutstillingen.
Vi har et flertall. Takk Gud.
Det er en god idé.
- Jeg gir beskjed. Sir. - Ja?
Churchill ringte London-kontoret på vegne av frøken Chanel.
Hva? Hun ble nektet å bruke telefonen.
Hushjelpen hennes fikk tak i ham.
Og nå får vi ikke avhøre hans bekjente uten skriftlig samtykke.
Vi skulle aldri ha samarbeidet med dere.
Dere visste ikke at hun var i Madrid.
Vi er ute etter samme resultat, og vi kan fremdeles hjelpe dere.
Hvordan?
Vi har en annen agent som kan legge press på nevøen hennes.
Hvis informasjonen han samler inn om Chanel, er alvorlig nok,
vil Churchill havne i klemme offentlig,
og så kan dere arrestere henne offisielt.
Men inntil videre må vi la henne gå.
Ring.
Tiden er inne.
Du må opprette kontakt med Chanel nå.
Ja vel, jeg forstår.
Jeg visste ikke at du var tilbake i Paris.
Jeg pakker tingene mine og skal snart dra. Bare ta det rolig.
- Vi må snakke om Catherine. - Og si hva?
At hun er i Ravensbrück eller... død i en grav?
Jeg traff faren deres sørpå.
Han vet ikke hva som skjedde med Catherine.
Hva sa du til ham?
Det er ikke min oppgave å fortelle om datteren hans.
- Men han bør vite det. - Han vet at hun ble arrestert.
Hun er i arbeidsleir.
Du er sønnen hans.
- Si det til ham. - Faen ta denne krigen.
Faen ta deg. Som ødela familien min.
- Christian... - Kom deg ut, Hervé. Gå.
Snakk med faren din.
Velkommen til Frankrike. Velkommen, alle sammen.
- Mademoiselle, er alt i orden? - Ja da.
Vi hørte at du var i avhør.
Takk. Ingenting å bekymre seg for.
Nå konsentrerer vi oss om å dele ut parfymeflasker til soldatene der ute.
- Coco. Går det bra med deg? - Å, André.
Jeg ble så bekymret.
FFI nektet å la meg få treffe deg.
Det går bra, kjære deg.
De går bare etter skandaløse rykter og løgner.
Kom. La meg spandere en drink.
Oscar venter, og det er en du må hilse på.
- En drink? - En som kan hjelpe deg.
- Mademoiselle, stakkars deg. - Takk, Oscar.
- Hvordan fikk du dem til å løslate deg? - Jeg fortalte sannheten.
- Og de trodde deg? - Nei.
De ønsket ikke å forholde seg til fakta.
- Så jeg truet med å ringe Churchill. - Da våknet de nok.
FFI må forstå hvem som styrer her. Til de Gaulle får orden på sakene.
Vi kan takke Winston Churchill for at du er fri.
- For Churchill. - Churchill.
Malcolm, kom og sett deg.
God ettermiddag.
Og dette er?
- Min venn Malcolm Muggeridge. - En glede, mademoiselle.
Malcolm er journalist. Han er i Paris for å skrive om frigjøringen.
Journalist? Å, herregud.
Jeg hater pressen.
Det de skriver, skaper bare problemer.
Ikke i London Telegraph.
Vi jobber med nyheter, ikke sladder.
Vi peker ikke ut folk. Vi er opptatt av sannheten.
Godt noen er det. Bø!
Jeg vil gjerne skrive om den legendariske Coco Chanel
- som vender triumferende tilbake. - Jeg snakker ikke med pressen.
Jeg har opplevd løgn forkledd som nyheter for mange ganger.
Å lyve om deg ville vært utilgivelig.
Leserne mine vil ha sannheten. Virkelig bli kjent med deg.
Jeg kommer fra butikken min der soldatene står rundt hele kvartalet.
Det er dette folk vil ha.
Klassikerne. De vil ha Chanel No. 5.
Jeg holder meg til det.
Tante, Malcolm kan fortelle verden at du er et godt menneske.
Selv om du er berømt og bodde på Ritz, skal de ikke få henge deg ut.
Folk vet ikke sannheten.
At du stengte atelieret da nazistene kom.
At du nektet å designe klær til dem.
Ellers blir du hatet, slik som Arletty.
Jeg ser for meg
at artikkelen skal handle om det du opplevde under krigen.
Du stengte atelieret.
- Og valgte alltid moral fremfor penger. - Jeg vil ikke settes på pidestall.
Folk får dømme meg etter arbeidet mitt.
Men du og arbeidet ditt henger sammen.
Folk glemmer at den gangen du startet,
fikk ikke kvinner engang ha egen bankkonto i Frankrike.
Arbeidet ditt har vært banebrytende. Du er en pioner.
Det skal folk huske.
Han kan sine saker. Jeg er imponert.
Hvis du vil fortelle din side av saken, vil det være en ære å få hjelpe deg.
Jeg skal la dere nyte drinken.
Tenk på det. Jeg kan hjelpe deg.
- Snakk med ham. - Er Malcolm til å stole på?
Oscar kjenner til flere aviser som har jobbet med ham. Du kan få referanser.
Jeg kan undersøke.
La meg få hjelpe deg slik du hjalp meg.
Vi får se.
La det være slik. Det blir perfekt.
Lillian, hvor er det nye stoffet?
Jeg trenger glidelåser som glir, knapper som kneppes og korsetter som holder.
Kom her!
Dette er kundene.
Alt skal fungere.
Må fungere.
Monsieur, det tar en evighet å sy glidelåser og korsetter
i disse små kjolene.
En evighet er en liten pris å betale for perfeksjon.
Gjør det.
Pierre, vi må snakke om dette designet.
Ikke forstyrr. Jeg er opptatt.
Hva har du holdt på med hele formiddagen?
Du kan da ikke vise dette som en ferdig kreasjon.
Det spiller da ingen rolle? Det er dokkeklær.
Pierre, jeg forstår at du er skuffet.
Det har du vist helt tydelig. Men dette er for dårlig arbeid, selv fra deg.
Du er bare ute etter å ta meg.
Du gjør deg selv til latter.
- Jeg har ingen slike baktanker. - Alt dette er feilslått.
Christian!
Christian og jeg har snakket om neste steg videre i karrieren,
og det er på tide du får vite det.
Du er en trangsynt mann med tjukke fingrer som aldri skaper noe.
Christian, vi har flere ting å snakke om
- når det gjelder Théâtre de la Mode. - Théâtre de la Mode?
Er det det du kaller dette latterlige leketøyssirkuset?
Til helvete med dokkene dine!
Christian og jeg skal starte vårt eget motehus.
Nei...
- Pierre... - Christian, stemmer det?
Pierre...
- Vet du hva problemet ditt er? - Å, ja da. Det er deg.
Du og alle de andre svindlerne
som stjeler andres talenter og tar all æren selv.
Catherine! Catherine!
Nei, det er ikke det.
Det er at du tror du er noe du slett ikke er.
Og hva er det?
Viktig.
Christian, vi går.
- Christian? - Vær så snill. Ikke nå.
Du kan da ikke la denne undertrykkeren,
denne vampyren få kvele talentet vårt. Jeg trenger deg ved min side.
Jeg beklager.
Alle her er nervøse nok fra før. Hvorfor roper dere?
Det ser ut til at monsieur Balmain endelig
har sagt opp sin stilling.
Har han? Slikt har vi ikke tid til.
Vi blir nødt til å ta oss tid.
Christian, du må stå for alle kreasjonene fra motehuset Lelong.
Jeg forstår. Balmain vil selvsagt bli savnet, men da må jeg få gratulere.
Jeg må reise og besøke faren min. Jeg kan ikke ta jobben.
Christian, vi forstår at akkurat nå
har du mange utfordringer i livet.
Men det kan hjelpe å arbeide.
Tro på deg selv.
Dette klarer du, Christian.
Det blir vidunderlig.
Jeg vet at du ikke vil skuffe meg.
Ja.
Hvordan behandler han folk?
Etter det jeg har hørt, har Muggeridge en imponerende bakgrunn.
Alle redaktørene er imponert.
Det er arbeidsgiverne hans. Hva med hans siste intervjuer?
Jeg har lest flere av dem, og de er tøffe, men rettferdige.
Ingen av dem er ærekrenkende løgner.
Ja vel, Oscar. Jeg skal ringe ham.
Hvordan var det?
Du ville vært en flott kandidat for MI6. Synd at nazistene fikk tak i deg først.
Malcolm lovet at britene ville renvaske meg for kollaboratør-anklagene.
Bare ta det rolig, Oscar.
Vi skal hjelpe deg. Hvis dette bidrar til at vi får tatt Chanel.
- Og hvis det ikke gjør det? - Da må du gi oss nevøen.
Han kjempet for franskmennene. Han forsvarte landet sitt.
Han vet mye mer enn du tror.
Faen ta deg.
Jeg vemmes over deg.
Skam dere!
Hun har hjulpet fienden. Forrådt landet sitt.
- Hva fortjener hun? - Barber håret av henne!
Mademoiselle, de har tatt Arletty.
- Forræder! - Vive la France!
- I ledtog med fienden. - Vive la France!
Disse grusomhetene må ta slutt.
Dette er straffen!
- Skam deg! - Forræder!
Rettferdighet!
Der får du for den internasjonale rumpa di.
Dette er straffen.
Hun ble ført til en leir i Tyskland.
Ravensbrück.
Hva skjuler du for noe mer?
Jeg har hørt rykter og vil bare forberede deg.
Forberede oss begge.
Hva slags rykter?
Tyskerne sender fangene
ut på dødsmarsjer.
Jeg forstår deg ikke, Christian.
Hele livet har du flyktet inn i kunst og tegning, og nå klær.
Inn i en fantasiverden.
Men når det gjaldt familien,
noe som krevde oppmerksomhet, krevde at du var der...
...klarte du det ikke. Og nå er søsteren din borte.
Jeg ba Catherine om å slutte å jobbe for motstandsbevegelsen.
Jeg gjorde alt jeg kunne.
Du er storebroren hennes. Hvis du hadde vært mann, ville hun hørt på deg.
Jeg gjorde alt jeg kunne!
- Velkommen. Vær så god. - Takk.
God aften, mademoiselle. Takk for at du vil snakke med meg.
- Vil du ha en drink? - Ja takk.
Skrekkelige nyheter om Arletty.
Jeg ville ikke ønsket noe sånt for min verste fiende.
Skål for å slippe å få hodet barbert.
Men hva skal vi mene om dem?
Disse kollaboratørene. Fortell meg det. Fortell oss.
Arletty tok sine valg, og nå møter hun dessverre konsekvensene.
Men det er forkastelig at det kun er kvinner som får denne fryktelige straffen.
Hva med alle mennene i den franske politistyrken som jobbet for nazistene?
- Eller svartebørsmeglerne? - Jeg er enig.
Men det er kvinnene som blir offentlig ydmyket.
FFI håndterer dette på en helt middelaldersk måte.
Hva? Oscar, er du full?
Det er over.
Jeg er bare avskum. Søppel.
Jeg er ferdig.
Du er ikke trygg. Du må ut av Paris.
- Hva? - Reis fra Paris.
Oscar, hva har skjedd?
Tanten din er ikke trygg. De lurte meg.
- Hvem? - MI6.
Jeg anga henne, og nå vil de ha deg også.
Hvem vil det?
Muggeridge.
Er Muggeridge i MI6? Han er hos henne nå.
Vemmes du over meg, André?
Han er hos henne nå.
Jeg må si at når alt er over,
vil historien vise at de allierte ikke var noe bedre enn nazistene.
Det må du forklare.
De allierte hjelper fortsatt Stalin. Massemorderen som har drept sine egne.
Mens tyskerne kjempet mot Stalin.
Dessverre er de fast bestemt på å utslette alt som ikke er tysk.
Og i denne forvirringen er det fort gjort å falle for en kjekk nazist.
Hva sikter du til?
Mademoiselle, det går rykter om at du var sammen med en nazi-offiser.
Rykter. Ikke annet.
- Ingen sannhet? - Rykter er rykter.
Ja, men FFI har blinket deg ut som mål.
La meg hjelpe deg med å finne ut hvor disse ryktene kommer fra og stanse dem.
- Med hva? - Med fakta.
Han må ha et navn, denne offiseren de sier du traff.
Vil du ha navnet hans? Vil det hjelpe?
Ja.
Uoffisielt?
Som du vil.
Beklager at jeg forstyrrer.
Coco, vi må til butikken med en gang.
Det er opprørere i Rue Cambon. Vi må dra.
Å, herregud. Har du ringt Chloe?
Ja. Vi må ned og redde det vi kan før de brenner ned alt som er.
- Herre min, butikken. - Hva kan jeg gjøre?
Ring meg i morgen. Vi fullfører samtalen offisielt.
Madame Domenger følger deg ut.
Gud, hva er det som skjer?
Jeg trodde arbeidet betød noe.
At det jeg gjorde, betød noe. Og jeg må få si...
Det føles ikke sånn lenger.
Jeg føler ikke engang
at jeg er en ekte mann.
Sorgen du føler over
Catherines skjebne, må være som en...
en stor bølge som skyller over deg igjen og igjen.
Men tidevannet vil snu.
Christian, utstillingen er om to dager, og alle har støttet opp om den.
Og arbeidet, Christian...
Arbeidet kan hjelpe oss videre.
Det kreative kan kanskje ikke stanse kuler,
men det kreative er vår vei videre.
Vår overlevelse. Vår frelse.
Jeg er så takknemlig, Lucien.
Men jeg må be deg...
Be så mye om unnskyldning til våre venner. Fra meg.
Jeg er lei for det. Jeg...
Jeg kan ikke designe lenger. Jeg må ut av denne byen.
Jeg kan ikke bli værende i Paris.
Oscar virket desperat.
Enten dreper de ham, eller så dreper han dem.
Gode Gud.
Det er ikke trygt her lenger.
- Vi må reise. Så snart vi kan. - Du kan ikke reise fra Paris, Coco.
- Det er det samme som å innrømme skyld. - Men vi kan ikke bli i Frankrike.
Bli med meg. Hent Gabrielle.
Men hvor skal vi?
Et sted vi kan være trygge.
Hallo.
Oscar.
Oscar, du må lukke opp.
Oscar, er du der? Vi har mistet Chanel.
Oscar, vet du hvor hun skal?
Oscar, hva har du gjort?
Vi arresterer deg hvis du ikke hjelper oss.
For pokker! Lukk opp.
Vi hører deg der inne.
Oscar! Nei, ikke gjør det!
GRENSEN MELLOM FRANKRIKE OG SVEITS
Jeg har ventet på deg, Christian.
Sett deg.
Du sa du så meg sammen med et barn.
Det gjorde jeg.
I morges da jeg skulle reise fra Paris...
...kom det en kvinne og la et spedbarn utenfor kirken.
Jeg så det, og barnet gråt.
Så jeg tok barnet opp og holdt det.
Så, så.
Så fin du er.
Ja.
Hvordan visste du det?
- Ha det bra. - Takk.
Hvordan visste du at det skulle skje?
Jeg vet ikke ting. Jeg ser dem.
Jeg er så redd.
Jeg er så bekymret for Catherine.
Hele tiden.
Kan du hjelpe meg?
Spør universet om det du vil ha svar på.
Lever hun?
Åpne hjertet, Christian.
Hun er søsteren min.
Hjertet mitt er åpent.
Nei, det er ikke det. Hjertet ditt er ikke åpent.
Er ikke hjertet mitt åpent? Hjertet mitt er åpent.
Hjertet mitt er åpent!
Catherine. Hvor er du?
Hvor er du?
Spør universet om det du vil ha svar på.
Catherine!
Catherine! Hvor er du?
Lever du?
Hun kommer tilbake.
Men bare om du leder vei.
Du må følge inspirasjonen. Du må skape.
Du må finne hjertet ditt.
Du må finne livet ditt. Det blir din frelse.
Og så kan hun kanskje finne deg.
Det blir din frelse.
Théâtre de la Mode åpnet på Louvre den 28. mars 1945.
Utstillingen trakk over 100 000 besøkende.
Med sitt samarbeid ga designerne Frankrike nytt håp...
DESIGNERNE VAR
Sammen reddet de fransk mote.
Og de to kjolene som fikk flest lovord...
var designet av...
Tekst: Trine Haugen