Ласкаво просимо у Бостон на гру чемпіонату АФК 2017 року
між «Нью-Інґленд Петріотс» та «Піттсбург Стілерс».
Ми на «Жилетт Стедіум»
у Фоксборо, і жереб виграли «Петріотс».
Гра починається!
Команди змагаються за право грати в Г'юстоні.
Гей, гра ось-ось почнеться. Усі по місцях.
Я взяла свій чай. Хтось, візьміть гуакамоле.
-Не готували. -Чипси без гуаку!
-Не вірю, що ми це робимо. -Це наша традиція.
Тріш, ти в їдальні. Бери журнал.
Ти читала журнал.
Мені звідси не видно!
-Ось. -Так, дякую.
-Я сідаю у крісло. -Бетті!
Що? Я стою біля неї.
Просто залізь на драбину.
-Залізай на драбину! Драбину! -Добре! Ось я, уже на драбині.
Це весела традиція.
Звісно, бо ти сидиш на дивані, п'єш чай.
Потягую. «Пити» – вульгарно.
Лу, скажу тобі,
насправді це не впливає на результат.
Це просто дурні забобони.
А що було у восьмому турі?
Я стояла на драбині й крутила лампочку,
бо мене дратувало її блимання.
Власне. Коли почали матч, ти була на драбині.
Тріш була в їдальні, читала журнал,
-Маура пила чай… -Потягувала.
А я розсипала чипси. І що сталося?
Ми перемогли «Біллс».
-Ми розбили «Біллс». -Ми розбили «Біллс».
-Нащо ризикувати? -Вона права.
Ось і Том.
Який гарний чоловік.
-Прекрасний. -О боже.
І такий здоровий.
Мені зараз більше подобається Ґронковскі.
Знаємо. Ми читали твою еротику з Ґронком.
Це не еротика. Це фанфік.
-Дуже гарячий фанфік. -Серйозно.
-Боже! -Замініть їй чай!
-Я відволіклася. -Тріш, налий їй чаю!
-Вибачте. -Майже початок!
-Уже охололо! -Залий водою з крану!
Я люблю гарячий, добре?
-Мауро, несу твій чай. -Лу! Чипси!
-Чипси! -Старт за дві, одну…
Почали!
-Ну… -Добре впоралися!
НАМ ЗА 80 - МИ ЗА БРЕДI
Тачбек. Том Бреді виходить на поле.
Знову, це його 33-тя гра в плей-оф.
Раян Аллен блокує.
Кардона віддає назад. Добрий удар.
-Добре! -Бреді передає.
-Добре, ми здобули очки. -Це добре.
Довгий третій! Ми на злеті!
Так!
У нас є все, що вам потрібно
Від гір до узбережжя
«Мейфлавер Авто Март»
О боже!
Вона новенька. Вона гарненька.
Вона лише дешева імітація тебе.
Ти – перша Дівчина з «Мейфлавера».
І зараз ти така ж приваблива, як і тоді.
-Боже. Дякую. -Так.
Знаєш, скільки це коштувало?
Цілий статок.
-Вречіть їх. -Добре.
Руки!
-Третій, майже фініш. -Дихання!
Пас на 19…
Добре, тост.
За чоловіка, який нас тут зібрав: за Тома Бреді.
Який ніколи не здається, якими б не були перешкоди.
Нехай рука долі продовжує благословляти його ідеальними передачами
та твердістю, щоб у захисному оточенні лишатися мужнім.
За Тома.
-За Тома! -За Тома.
За Тома! І за нашого квотербека,
жінку, що об'єднала нас і зробила це традицією.
Ні, я цього не планувала.
Ось і вони.
П'ять, чотири, три, два, один,
Том Бреді!
-Ми їдемо на Супербоул! -Чудова робота.
-Ми це зробили! -Так, ми там.
Отож, думаю,
це нам дає два тижні на планування вечірки Супербоулу.
-Кожна бере закуску? -Чому б і ні?
Можна привести Карла? У нас уже досить серйозно.
-Ще раз, а хто це? -Той красунчик.
Вони всі красунчики.
А якби ми поїхали?
Тріш, ти закохуєшся скоріше, ніж будь-хто на Землі.
Не всі можуть бути з одним чоловіком 50 років.
П'ятдесят один.
Поїдемо усі на Супербоул.
Ні, Лу, ми уже думали про це.
Це надто дорого.
Ні, квитки, готелі – надто дорого.
Два роки тому я могла заплатити за всіх.
Але я розлучилася з Ральфом за два тижні до плей-оф.
-І тепер шкодую. -Про розлучення?
Ні, він був жахливий.
Але гра була чудова.
Мауро!
Мауро.
Вибачте.
Просто, коли чую слово «розлучення»,
думаю про Франциско, розумієте?
Мауро, ні.
Твій чоловік не розлучився з тобою. Він помер.
Це те ж саме.
Ну серйозно. Поїдьмо на Супербоул.
То не місце для чотирьох старих жінок.
Можливо, для Тома це останній.
Йому майже 40. А це як 80 для звичайних людей.
-Так, нам уже 80. -Саме так!
Якщо Том Бреді може потрапити на Супербоул,
то й ми можемо.
Я б хотіла уточнити, мені ще нема 80.
І мені також.
…з такого приводу.
Ми зробимо щось божевільне для «Петс Нейшин».
Це Нет і Пет. Люблю їх двох.
Саме так. Ми розігруватимемо квитки на Супербоул.
О так!
Чотири фани-щасливчика поїдуть у Г'юстон
на гру між «Петc» та «Фелконс».
-Дзвоніть на гарячу лінію. -Лишайте повідомлення.
Яка ваша історія?
Поясніть, чому саме ви заслуговуєте цих квитків.
А ми оголосимо переможця на Супербоулі.
-Ось як ми поїдемо! -Це лотерея.
Це не лотерея.
Тому не залишайте нам тисячу повідомлень.
-Будь ласка! -Тільки свою історію.
І хто знає?
-Можливо, побачимося у Г'юстоні! -Г'юстон!
Бачите? Він сказав, що переможе найкраща історія.
У нас чудова історія.
Ми тут найбільші фанати «Петс». Ми любимо Тома Бреді.
І нам усім за 80!
Мені 75.
Тож давайте з'їздимо на Супербоул.
Бо це може бути наш останній шанс.
-Це страшно. -Треба працювати з тим, що маємо.
Ми це зробимо. Давайте руки.
-Руки. -Так.
Так.
Супербоул на три.
Один, два, три. Супербоул!
Алло, мене звати Бетті… Елізабет Бахман.
Я порахувала, і, зважаючи на розмір вашої авдиторії,
у мене й моїх друзів шанси на успіх – приблизно 0,00013%.
Тому я усвідомлюю, що ймовірність мого виграшу вкрай низька…
Люба!
…але колись я викладала прикладну математику в МІТ,
коли там було ще лиш дві жінки на весь факультет,
тому мені не звикати, що у мене мало шансів.
Люба? У мене заняття. Ти бачила мого годинника?
На поличці над каміном.
-І не забудь одягнути штани. -Штани?
Справді, що б я без тебе робив?
Мені потрібна ця поїздка.
Дуже дякую.
Що ти думаєш про мою статтю?
Я збираюся подати її в журнал.
Послухай, мені сподобалися основні тези, справді,
але вся стаття зараз трохи заплутана.
Люди просто нічого не зрозуміють,
якщо ти не об'єднаєш концепції трохи краще і…
Штани.
Так, штани. Точно.
Привіт, мене звати Маура,
і ми з друзями – затяті фанати «Петс».
А ті, хто виріс в Орегоні, стають ними не так і часто.
Моя мама була там лісорубом…
Якщо ми хочемо мати перевагу,
історія має бути реалістична.
Тому слідкуй за правдоподібністю. Добре?
-Добре. Звісно, Мауро. -Добре.
Але вона була лісорубом.
Мене цькували в початковій школі.
А тоді, у середній школі, стало ще гірше.
Значно гірше.
І моя мама теж почала до мене чіплятися…
Не треба так сумно.
Виграє найкраща історія, а не найсумніша.
Добре?
Дякую.
Алло?
Так, мене звати Маура,
і я та мої три подруги вмремо. Дякую.
Добре, до побачення.
Вмремо, якщо не поїдемо на Супербоул.
-Точно. -Так.
Упс.
Так.
Привіт, Мауро.
Дякую, що долучила мене. Це так весело.
Добре.
Думаєш, ти міг би залучити ще мешканців?
Бо деякі з цих виступів не додадуть нам шансів.
Зробимо.
Дякую, Міку.
-Він як Цезар. -Ідеальний.
І він наче Чингісхан.
«Я і мої подруги затяті»… Ні.
«Я і мої подруги – затяті фанати "Петс".
Нам усім уже за 80, і ми любимо Тома Бреді.
Двадцять років тому ми не знали нічого про…»
Ні, ні, ні.
«Це сталося 16 років тому.
У мене щойно був останній етап хіміотерапії,
і три мої найкращі подруги прийшли, щоб мене підбадьорити».
Ввімкнемо телевізор?
Третій даун. Важливий розіграш для «Петс».
Не можу перемкнути канал.
Дай мені.
Так, не працює.
Пульт не завжди працює.
Я розберусь.
Шон Елліс, 92-й номер, з м'ячем…
Що робити?
-Не стукай. -Я вже стукнула.
Вийми з розетки.
Зачекай.
Ще дві хвилини. Дрю Бледсо йде з поля.
Вони гратимуть із запасним квотербеком.
Том Бреді, квотербек, другокурсник з університету Мічигану.
Хто це?
Думаю, всі розуміють, дивлячись на Бледсо…
Він привабливий. Я подивлюся.
Я можу стишити звук у себе.
«Може, просто пощастило, а можливо, це доля,
але в ту мить
з лави запасних вийшов запасний квотербек "Петріотс"».
Це, напевне, дуже важко. О боже.
«Зрештою, ми відремонтували пульт, а один тиждень футболу став двома».
Як для гри, у якій купа хлопців просто врізаються один в одного,
тут не все так просто.
Є стільки схем,
і якщо проаналізувати дані…
Нам тільки починає подобатися, Бетті. Не зводь усе до математики.
Добре.
«І два тижні перейшли у сезон.
Том та "Петріотс" зрештою виграли Супербоул того року.
А я, ну, я досі тут, завдяки моїй команді».
І за Лу, нашого квотербека.
Не може бути!
«І ось так у нас з'явилася нова традиція.
Ось чому для нас так важливо виграти ці квитки».
-Про що мова? -Добре, Пете. Радий, що ти запитав.
Сьогодні завершується розіграш квитків,
і ми отримали рекордну кількість дзвінків.
Але у вас ще залишається такий же шанс,
як у гравця, вибраного 199-м у драфті,
стати чотириразовим, а скоро вже й п'ятиразовим чемпіоном.
Залишився один до п'яти.
Або ж ви можете купити квитки онлайн,
але доведеться продати своє авто.
Ну, не твоє авто.
Так. Моє авто – сміття.
«Я і мої подруги – затяті фанати…»
Нічого не вийде.
Що робити, Томе?
Що мені робити?
Поїхали.
«Кармакс», Андовер, чим допомогти?
Лу, що відбувається?
Ти дуже дивно поводишся, Лу.
Просто заплющте очі.
Лу, мені треба додому до вечері. Сьогодні ми граємо в крепс.
У тебе є свій будинок.
Чому ти живеш у домі для людей похилого віку?
Френку він дуже подобався.
Добре, дивіться.
Я люблю подарунки.
О боже. Що відбувається?
Коробок для сюрпризів я не знайшла,
лише для вечірок оголошення статі дитини.
А в кого буде дитина?
Ні в кого.
Це не оголошення статі. Це просто оголошення.
Чого?
Ми виграли квитки. Їдемо на Супербоул.
-О боже! -О боже! Це квитки.
Як це сталося?
Командна робота. Я лиш зробила те, що зробив би Том.
Яка різниця, як це сталося? Ми їдемо на Супербоул!
-О боже! -О боже!
Раді вас бачити на «Петс Нейшин».
Супербоул уже за три дні,
і я його чекаю з більшим нетерпінням, ніж своє весілля.
А я – зі значно більшим, ніж твоє весілля.
Ні. Я не погоджувалася, що можна бачитися з іншими.
Це не побачення. Це зрада, і я більше не хочу про це говорити.
Я не хочу з тобою розмовляти.
Мені зовсім не цікаво, що ти кажеш.
Ого, цей розділ справді класний.
Такий пікантний.
Ні, я ще не закінчила.
Ні. Не з тобою, Карле.
З тобою я закінчила.
Лу, обійми мене.
Обійми мене.
Люба. Усе одно він був тебе не гідний.
О боже, я просто…
Бетті права. Я…
Я маю припинити закохуватися.
Ні, ти можеш закохуватися.
Але перед цим спробуй хоч тиждень просто спілкуватися.
Може, я залишуся вдома.
І будеш хандрити? Ні.
Ми їдемо на Супербоул,
щоб насолодитися чоловіками так, як римляни:
спітнілими, заваленими на купу один на одному.
У тісних штанах.
Добре.
Ось ці – для тиску. Тут написано приймати двічі на день.
А ось ці – для сну,
тому їх слід приймати лише перед сном, гаразд?
Вибачте, що?
Ось ці – для артеріального тиску.
Двічі на день, гаразд?
А ось ці – для сну. Здоровий сон дуже важливий.
Але приймайте їх, лише коли йдете спати, добре? Бо…
Дайте знати, як знадобиться ще щось.
Поки ще не поїхала, ти закінчила правки?
Любий, тобі справді треба ще раз переглянути текст.
Ти маєш додати власний голос.
Ну, ти знаєш мій голос краще за мене.
Ні. Не знаю. І ніколи не знала.
-Послухай мене. -Добре.
Ти впораєшся.
Добре, думаю, що так.
Добре.
Можна мені ввійти?
Бачу, валізи вже спаковані.
Куди їдеш?
На Супербоул.
-Супербоул. Справді? -Так.
Ні, ти жартуєш?
Ого. Знаєш, я колись грав у футбол. У школі.
Так, був крайнім захисником.
Трохи замалим,
але тренер казав, що у мене класні ноги.
Мій чоловік також завжди казав, що у мене класні ноги.
Але йому просто дуже подобалися ноги.
Я чув, що він помер.
Минулого року?
Так.
Моя дружина також померла.
-Співчуваю. -Ну, тут нічого не вдієш.
Гей.
Якщо тобі потрібна компанія на Супербоул…
Дуже дякую,
але я їду з подругами. Дякую.
Але тут теж можна знайти купу цікавих занять.
-Так. -Тут є… Ні, справді.
Аеробіка в басейні. Також є…
Є танці.
-Є ігрові вечори. -Так.
-Обід. -Так.
Останнім часом…
я усвідомив, що важливіше не те, що ти робиш,
а з ким ти це робиш, розумієш?
Я дивлюся довкола і…
ти єдина, з ким мені хочеться бути.
Таке враження, що ти все розумієш і…
Говорю сам до себе.
Не сигналь. Бетті це ненавидить. Вважає, що це погані манери.
Я знаю. Тому й сигналю.
І зовсім не обов'язково стільки сигналити.
Одного разу досить.
Багажник повний.
Лу, чому ти не взяла свій позашляховик?
Він на ремонті.
Не переживай, Бетті. Тут досить місця.
-Модель 93-го. -Справді?
Зараз такі вже не роблять.
Цю модель уже не роблять, як колись.
До Супербоулу залишилося лише два дні.
Так. Г'юстоне, готуйся. Думаю, у них закінчиться пиво.
-Різко зупинила. -Ти хотіла, щоб я не гальмувала?
Вона не відповідає. Я дзвонила вже десять разів.
Зараз приведу її.
-Це правда. -Ходіння не допоможе.
Ну, і не зашкодить.
Добридень, Білле.
Ось він, ось він.
-Добридень. -Привіт.
Вибачте, я перевірив: Маура спить.
-Прошу, розбудіть її. -Просто розбудіть її.
Ми просто так нікого тут не будимо. Це дуже сувора вимога.
І це частина нашої філософії.
Тут сон важливий.
«Сон важливий»
Бачите?
Вибачте.
Та щоб тобі.
-Мауро! -Пані, серйозно.
-Годі. -Мауро!
-Добре, ми підемо. -Дякую.
-Погарячкували. -Дякую.
А ви дуже швидкі. Це добрий знак.
Де Маура?
Спить,
а менеджер не пускає, щоб її розбудити.
Що тепер робити? Ми пропустимо рейс.
Беру це на себе. Маю дещо.
Як ми туди пройдемо? Куди…
Що ти робиш?
У тебе у всіх валізах лише перуки?
Ходімо.
Та ж маленька мила мордочка,
але без проблем з диханням.
Це так цікаво.
А є у вас фотографії?
Так, звісно.
У мене ціла купа фото мопсів.
-Погляньте на цього. -Який милий.
-Це Тоффі… -Ага.
…а це Боббі. Зараз покажу.
Відвести вас?
-Кулінарні заняття. -Подивися на шеф-кухаря.
-Маура права. -Майстер-шеф.
У них є абсолютно все.
Вона запрошувала на заняття з гончарства,
але я не уявляю себе за колом.
Сподіваюся, ти задоволена часом, який провела з ним,
-бо ти збрехала. -Вибачте.
Хтось знає, де Маура Мартінез?
Зачекайте до реклами.
Вона у своїй кімнаті.
Я відведу вас.
Ходімо.
-Дякуємо, сер. Дякуємо. -Вибачте.
Але, здається, вона спить.
-Дякуємо… -Мікі.
Розумієте, Мікі, наш рейс вилітає за три години 23 хвилини.
Я… Добре, ну, я побуду тут.
-Я буду тут. -Маура?
-Я стоятиму тут на варті. -Мауро.
Мауро.
-Давай краще я. -Добре.
Мауро!
Пульс є.
-Не можу прочитати. -Снодійне.
Дістань візок.
-Мікі? Мікі, добре. -Так?
Ви могли б нам якось дістати візок?
-Візок? -Так.
Хочете влаштувати їй втечу?
Ну, ні, насправді… Просто…
-Ні, це втеча. -Добре. Так.
Ну, це означає, що в неї дуже круті подруги.
Він дістане візок.
Візьмемо їх із собою. Це ж її.
-Готівку також. -Ну, це…
-Віддам їй у машині. -Гаразд.
-Ти будеш свідком. -Добре, я свідок.
-Усе чисто? -Так, чисто.
-Ходімо. Усе чисто. -Добре. З дороги.
-Уперед. -Дивіться під ноги. Сюди, ліворуч.
-Ліворуч. Їдьте. -Їдемо.
Це був номер-люкс із садом, але в нас люди, старші 60,
тому вам доведеться декілька років зачекати.
Гей!
-Їдь! -Куди ви?
-Зупиніться. -Чекай.
Вам байдуже на моїх собак?
Так, байдуже.
Їдьте, я прикрию.
Вона спить. Поверніться. Зачекайте.
Пані та панове, до нас завітав Пет Саджак з «Колеса фортуни».
Пет Саджак тут і зараз роздає автографи.
-Пет Саджак. -Сесіль, що діється?
Де вечірка?
-Що коїться? -Ванна Уайт теж тут.
-Дякую, Мікі. -Дуже дякую.
-Тріш, ти тут. -Ось і ви.
Швидше!
Ми зробили це.
Що святкуємо?
-Мауро. -Ми тебе викрали.
Ми їдемо на Супербоул!
-Ми їдемо на Супербоул! -Що?
Ми їдемо на Супербоул!
Я вмираю з голоду.
-Ходімо в бар. Я люблю бари. -Ще б пак.
Ми не ідемо в бар, щоб ти шукала чоловіків.
Лу, я вже казала, що не буду фліртувати.
Я знаю, що це дівчача подорож.
Ну, може, я фліртуватиму.
Не думаю, що колись фліртувала.
-Можеш спробувати. -Добре.
Хріші?
У вас гарна голова.
Дякую.
-Ще потренуємось. -Добре.
Так.
«Апартаменти Ерган».
Хіба ж тут не чудово?
І все в тематиці Супербоулу.
Так, але вони нам дали лише один номер.
І в усьому готелі номерів більше немає.
Їх більше немає в усьому місті.
Принаймні в нас буде два ліжка. Будь вдячна.
Дивіться. Он Том.
У житті він значно більший.
Це лише картонна версія.
Справжній він удвічі більший.
Том.
Пасуй. Давай.
Я забираю собі цього. Він милий.
Мауро! Кого ти взяла?
Привіт.
Привіт, Мамо.
Мені дзвонили з лікарні,
сказали, що не можуть з тобою зв'язатися.
Подзвонили мені як контакту на екстрені випадки.
Я в порядку. Усе добре.
Мені зробили аналізи.
І вони дзвонять…
щоб обговорити їх.
Чому ти шепочеш?
Я в готельному номері,
а інші дівчата сплять.
Де ти?
Нью-Гемпшир.
Ми поїхали в невелику подорож.
Звучить цікаво.
-Мамо, передзвони лікареві. -Добре.
Добраніч, люба.
Люблю тебе. Добраніч.
Люблю тебе.
Сара
Східний Массачусетс, Онкологія Лікар Пател
Не можу заснути.
Я теж.
Я сумую за Френком.
Сумую за тим, щоб спати поруч з ним.
Ночі – найгірший час.
Просто лежу, не сплю і думаю про нього.
Почуваюся так, ніби живу в минулому,
і ніяк не можу примиритися.
Мауро, ти не живеш у минулому.
Ти тут і зараз, з нами.
І ми тут з тобою.
Люблю тебе.
І я тебе.
Ось, секція 138, ряд 30, сидіння чотири, п'ять, шість та сім.
Вони такі блискучі.
Можна потримати їх?
-Один зловила. -Не загуби.
-Так. -Вони на ціну золота.
Тоді вони явно мають бути не в тебе.
Скільки окулярів ти загубила цього року?
Це не рахується.
Окуляри призначені, щоб їх губити.
Добре.
Хто з нас найвідповідальніша?
Я.
Добре.
Добре, що я взяла свій страпон.
-Не знаю, чи це так називається. -Так, ось.
Просто надіваєш ремінець…
-і застібаєш. -Вау.
Це поясна сумка.
Ні, якщо носити її не на поясі.
Якщо носити отак, то страпон.
І тут вони будуть у безпеці.
Добре.
Перед тим як ми підемо, погляньмо на нашу програму.
Спершу, «Розваги НФЛ».
-«Програма» звучить як робота. -Аби цікава була.
-Ходімо в спа. -Ні.
Ми виграли квитки не заради спа.
Ми приїхали сюди за футболом.
У нас будуть «Розваги НФЛ».
Не вірю, що ми й справді тут.
Не можу повірити.
О боже. Яке велике місце.
Погляньте на всі ці шоломи.
Хочу взяти один для онуків.
-Це краще, ніж мої найсміливіші мрії. -Ну, не мої.
Сьогодні вранці мені приснилося, що я пливу по Амазонці на огірку
разом зі своїми дітьми з пап'є-маше.
Стільки всього можна спробувати.
Так, і це й без брошур видно.
Я проглянула, і якщо хочемо встигнути на всі атракціони,
то на кожний у нас є до п'яти хвилин,
окрім великого…
Вітаю на «Відліку квотербека».
Подивимося, скільки пасів ви зробите за 45 секунд.
Я це вмію. Дивіться.
-Наступний. -Я знаю.
Я думав, ви чекаєте онука.
Ні, я тут, щоб зіграти.
Ну, успіху, бабуню.
Дивіться, нічого не зламайте.
Гей, а ти самовпевнений.
Як щодо невеликої ставки?
Десять баксів, що й п'яти не набере.
Це не ставка.
Якщо виграє, віддаси футболку «Фелконс».
-Згода. -Згода.
Ну от. Добре.
Узагалі, у нас ставки заборонені.
Гей, Лу.
Але платять мені мало, тож глянемо, що вийде.
-Лу! Я тут. -Так, глянемо.
Угорі. Я звертаюся до тебе.
Луелло, не переймайся тим, як сильно ти кидаєш.
Головне – точність і контакт.
Ось, ваша черга.
-Добре. -Добре.
На старт. Увага. Кидайте.
Давай, бабуню!
Взуй його! Взуй його, Лу.
Гей, коли ти почнеш кидати?
-Заради Бога. -Мем, не лізьте.
Ніколи нічого такого не бачила.
Є кнопка, щоб заглушити її?
-Серйозно? -Як страшно.
Але ж справді…
Вам більше нічим зайнятися?
-Ти його взуваєш по повній. -Мем, ви мене дратуєте.
Справді? Відволікаєшся?
-От і добре. -Пігулки випали.
Оце так робота ніг. Тільки погляньте. Неймовірно.
-Ого… -Ви відчепитеся?
-Це ну зовсім не вражає. -О господи.
-Феноменально! -Мем!
-Шість, п'ять, чотири… -Певно, вже набралася.
-Ось у чому її біда. -…три, два, один!
-У тебе вийшло. Я ж казала. -Я знала, що вийде. Я знала.
Неймовірно. Так, ви набрали більш ніж 20 очок,
тому отримуєте футболку.
Я хочу Бреді. Хочу Бреді.
-Який у тебе розмір? -Я не буду це одягати.
Ми готові на реванш, якщо хочеш відігратись.
Але якщо ми виграємо, ти її одягнеш.
Добре.
Тріш, ми в Г'юстоні. Ходімо на барбекю.
Твоя книга, дивися!
-Вона в них є. Боже. -Глянь… Підпиши її.
Між КІНЦЕМ і ҐРОНКОМ
-Справді? -Так, у мене є ручка. Десь тут була.
Хуліганка.
Добре.
Вибачте, що ви робите?
Просто захоплююся цими книгами.
Вам доведеться заплатити.
Вона підписує її.
-Ви Вірджинія Ледоу? -Леду.
О боже.
Ваша книга дуже добре продається.
І я теж шанувальниця.
Знаєте що? Ви продовжуйте. А я знайду барбекю.
-Думаю, на вулиці є. -Побачимося.
Працюєте над чимось новим?
Власне, так. Працюю над книгою про свята.
«Веселого нового Ґронку».
-Можна передзамовити? -Так, звісно.
Для мене свята – дуже сексуальний період.
Ого.
Привіт?
Вибачте.
Привіт, можна замовити крильця?
Вибачте. Вони не продаються.
Це конкурс гострих крилець.
-Справді? -Так.
Але мушу попередити, усе серйозно.
Назви деяких спецій наче з фільму жахів.
-Які? -«Каліфорнійський жнець»,
«перець-привид», «Пікнік ведмежаток».
Останній – найстрашніший,
бо звучить привабливо й приємно,
але на ділі він зовсім не такий.
-Якщо трохи гострі, я не проти. -Тут немає «трохи».
І це його конкурс.
Ґай Фієрі.
Подивіться на нього.
Він і сам з перчинкою.
-Я візьму участь. -Ви впевнені?
Треба контакт на випадок, як щось трапиться.
Ну, мій чоловік, Марк,
але не дзвоніть йому. Не йому.
Не хочу, щоб він про це знав.
Якщо відключитеся, не дзвонити йому?
-Ні, не треба. -То куди дзвонити?
У швидку?
Пані та панове!
Ви готові до «Битви гострих крилець»?
Правила прості.
Втримайся на стільці, поки пече на язиці.
Торкнетеся молока, і ви вибули.
Сідаємо на потяг до краю гострих відчуттів.
Три, два, один. До болю.
-О боже. Це Бетті! -О боже мій.
Триває бій, поки є біль.
Хто втримається на місці?
Зберися. Тримайся.
Тримайся.
-Вилетів. -Давай, давай.
Вибачте, Бетті?
-Усе їсти не треба. -Усе гаразд. Я голодна.
Я знаю її!
«І тоді,
на священному ґрунті «Жилетт Стедіум»,
Ґронк її взяв,
і вона зрозуміла:
це саме те, що треба чоловіку».
Дякуємо. Дуже вам дякуємо.
Це все так неочікувано.
Якщо я не помиляюся, місіс Леду,
ви людина багатьох талантів.
Ви ж були першою Дівчиною з «Мейфлавера»?
-Люблю вашу книгу. -Дякую.
Ну, це було так давно.
Краса не має терміну придатності.
Ден О'Калаган.
О боже. Цей перстень.
О боже. Ці нігті.
-Футбольні нігті. У вас їх два. -Так.
-Я так розумію, ви грали. -Грав.
Два Супербоули. Дві різні команди.
То мені вас називати Дівчиною з «Мейфлавера»?
Патриція.
-Люблю вашу книгу. -Дякую.
Врятувала наш шлюб.
Зачекайте, не Вірджинія?
Вірджинія Леду – так звали мого пуделя.
Напевне, вашого пуделя неабияк приваблювали футболісти.
Ні.
Мене приваблюють.
Пані та панове, ми з вами на вершині болю,
у храмі гостроти.
Фінальний раунд,
Дал проти Бетті.
Дале, як ти, друже?
-Чудово, Ґаю… -Добре, Дале.
А ти, Бетті, все гаразд?
Так, я лише готуюся.
Потрібно віддатися гостроті, не опиратися.
-Не опирайся, бо буде важче. -Добре.
-Пан або пропав. Гаразд. -Добре.
Ну що ж. На фінальний раунд – «Язик Сатани».
Наше найгостріше крильце.
І ми починаємо за три, дві, одну.
Нехай пече!
Дал вичавив гарну порцію. Бетті також.
Дал один… Дал вкусив один раз.
Бетті двічі.
Дале?
Далу, схоже, недобре.
Дал труситься. Бетті кусає.
Дал плює. Дал вилетів!
Оплески нашій чемпіонці, Бетті!
Ну…
Пані та панове, чемпіонка, Бетті!
Бетті, як у тебе це вийшло?
Ну, цей трохи пік.
Послухай, я просто в захваті. Ти задала жару.
Але як? Як ти можеш терпіти таку гостроту?
Не знаю.
Я вже не відчуваю смаків, хіба що дуже сильні.
До речі про сильний смак. Маю ще грудинку, ходімо пригощу.
-Можна мені покликати подруг? -Звісно! Ти ж чемпіонка!
Оплески чемпіонці Бетті!
Мауро, хочеш ще грудинки?
Цілий день можу їсти твою грудинку, звіре.
Ось, прошу.
Дуже смачно.
-Тріш! -Привіт.
-Тріш! -Ви Ґай Фієрі?
Звісно, це він. Де ти була?
Розмовляла з шанувальником, він запросив нас на вечірку.
-Шанувальник? -Моєї творчості.
І дворазовий чемпіон Супербоулу.
-Тріш. -Я не фліртувала. Він фліртував.
Не думаєш, що нам слід відпочити перед грою завтра?
Якщо це та сама вечірка,
то це просто вищий клас. Я теж на ній буду.
Так, він правий. Послухайте, не ми граємо.
Я думала, сенс цієї подорожі в спільній пригоді.
-Це і є пригода. -Я піду.
-Там будуть танці? -Якщо ти підеш, то будуть.
-Боже. Бетті? -Так?
Бетті. Дай поправлю тобі губи.
От не користуєшся помадою.
-Добре. Не облизуй губи. -Гаразд.
Дай подивлюся на родимку. Добре.
-Ходімо. -Добре. Гаряча штучка.
Ми тут будемо найстарші?
Бетті, не поглиблюй стереотипи.
Он там Ден. Дене!
Твого прихильника звати Ден?
Так, Ден О'Калаган.
Гей, піднімайтеся!
А казав, що тренуєшся.
Тренуюся.
Скільки занять пропустив?
Ноги, як у курки.
Не ображай його. У нього чудові ноги.
Це «підколи». Ми так фліртуємо.
-Нащо акцентувати на негативі? -Впустиш їх?
-Він нас проведе. -Вибачте.
-Він грав за «Петс». -Вибачте.
-Радий познайомитись з вами. -Дене. Ти грав за «Петс»?
-Так, три роки. -Ого.
Але решту часу – за «Рейдерс».
Добре.
Маєш чудовий вигляд.
Дякую.
Я хочу познайомити вас з друзями. Ходімо всередину.
А де Маура? Де Маура?
Ходімо, Мауро. Треба триматися разом.
-Ти з глузду з'їхала? -Перепрошуємо.
-Дуже дякую. Дякую. -Дуже шкода.
-Бувайте. -Ви – джентльмени.
-Справді, дякую. -Ходімо.
Куди пішла Тріш?
Ого, ніколи не була на таких вечірках.
У нас є тільки факультетські,
де п'ють дешеве шампанське.
Моя остання вечірка була похороном.
Було весело.
Упевнена, у них тут купа наркотиків. Гори кокаїну.
І є секс-кімнати, як у фільмі «Із широко заплющеними очима»,
як гадаєте?
Знаєте, я їду назад у готель.
-Мені потрібно розслабитися. -Прошу.
Дякую.
Ви хто?
-Ми бачилися на вулиці. Так, це… -Софі.
-Софі. Це Софі. -Так.
Яке миле ім'я. Мою онуку також звати Софі.
Прекрасне ім'я.
-Смачні. -Дуже смачні.
Обережно. Там висока доза.
-Що? -Висока доза?
-Так. -Це наркотики?
Ви ж хотіли розслабитися.
Що… Софі!
-Софі! -Лу, куди ти йдеш?
Я з'їла дві. Дві желейки.
А що буде, якщо я з'їла три?
Твоя подруга нас накачала.
Теж мені. Ти колись курила траву.
З лікувальною метою.
Гаразд. Добре. Ми вжили наркотики.
Давайте просто насолодимося цим.
Я повертаюся в готель.
Дай мені мій квиток.
І маю виспатися, щоб завтра бути свіжою на грі,
заради якої ми й приїхали.
Хіба що вас двох так накриє, що ви не зможете приєднатись.
Дай мені квиток.
О боже. Я залишила його в готелі чи ні?
Я зняла… Боже, ні, не зняла.
Я зняла його на конкурсі гострих крилець. І поклала на…
Ти загубила квитки?
Ні, я вдавала, що мені не пече,
але мені дуже пекло, і…
Ми мусимо знайти ці квитки. Мусимо повертатися на «Розваги НФЛ».
-Там зачинено. -Послухайте.
Просто заспокойтеся. Усі заспокойтеся.
Ґай сказав, що буде сьогодні на цій вечірці.
Просто знайдемо Ґая.
Упевнена, він знає, де той страпон…
Як ти збираєшся знайти одного чоловіка серед тисяч?
Он, он він. Он він.
-Де? Не бачу. -Пішов туди.
Не бачу його. Чому ти біжиш?
Я біжу, бо він біжить.
Дівчата?
Ґай?
Мауро!
Куди пішла Маура?
Не знаю. А де Ґай? Я думала, ми його шукаємо.
«Із широко заплющеними очима».
Чому ніхто не танцює?
Ми його загубили.
Лу, поглянь! Дивися!
Куди?
Треба знайти квитки.
Так, але хіба тобі не хочеться танцювати під цю музику?
Ні, зосередьтеся.
Так, але вона така…
-Така чудова. -О так.
Вибачте, я шукаю декого.
Ти прийшла грати в покер?
Хочеш скітлз?
Ти в порядку?
Думаю, так.
Сідай.
Я Ґай Фієрі.
О боже!
Вибач, що вдарила тебе.
Дай подивлюся.
Не так усе погано. Ти просто…
Я люблю танцювати. І ніколи не маю можливості.
Та желейка була якраз те, що треба.
Може, слід скинути оберти?
Так, може, тобі теж слід.
Та вже нікуди.
Я на найгарячішій вечірці у Г'юстоні,
а сиджу тут із чиєюсь бабусею.
Яка наминає желейки чи що там.
Розумію.
Розумію. Це підкол, тобто коли говорять про негатив…
Я теж так можу. Теж так можу.
Дай роздивлюся.
Ні. Боже мій.
Ти ідеальний. Встань.
Піднімися.
Обернися.
Ні, назад. Добре.
Сядь. Має ж щось бути.
-Покажи зуби. -Що?
Дай подивлюся зуби. Показуй. Ну от.
-Що? -Точно.
-Що? -Нерівний зуб.
Ти можеш ним пиво відкривати.
Так.
-Привіт, любий. -Привіт і тобі.
Я хотів сказати,
що надіслав тобі дві версії статті, «А» та «Б»,
і я хочу, щоб ти мені сказала, яку обрати.
Ні, я не можу.
Я на вечірці з дітлахами.
-Мені 36, я чоловік. -Що?
Ти в процесі.
Мушу йти.
Добре.
Мауро.
Так?
Твоя ставка, Мауро.
Я грала?
Ні, ти перемагала.
Облиш, Ґуґу. Та пів стола вже в тильті.
Щоразу, як піднімає, каже, що повезе нас у «Флейвортаун»,
а ще…
обізвала мене «Грудинкою».
Мені не слід тут бути.
-Я піду. Мені тут не місце. -Ні. Залишся.
-Ти мусиш. -Так.
Тобі судилося тут бути.
Іноді доля приводить тебе якраз туди, де ти маєш бути.
Твоя ставка.
Так, добре.
-Скільки це? -Сорок.
Добре.
Піднімаю на сорок доларів.
Ого. Справді?
Це 40 000.
Точно.
Так.
Добре.
Піднімаю на 40 000 доларів.
Я вже вийшов.
Ти справжній шулер, так, Мауро?
Ні. Мій покійний чоловік любив грати.
І він щоразу програвав.
Я завжди вигравала,
тому підкидала фішки в його купу,
щоб він продовжував.
Це дуже мила історія, але…
-Чорт. -…показуй, Флейвортаун.
Добре.
Трійка двійок! Чародійка.
-Та ну. -Чародійка. Темні чари.
Замовкни, Грудинко.
Чорт.
-Якісь побажання? -«Бісті Бойз»!
Спробуйте «I Won't Dance» в оригінальній тональності «до мажор».
Мем, у нас тут не караоке.
Мій телефон.
Алло?
Мамо, ти дзвонила в лікарню?
Ні, ще ні.
Мамо, ти маєш подзвонити. Це важливо.
Ти де?
В якомусь техаському особняку.
Ти хіба не в Нью-Гемпширі?
Ні. Я в Г'юстоні, приїхала на Супербоул.
Супербоул? За які гроші?
Усе гаразд. Не переймайся.
Що відбувається?
Чому ти мені брешеш?
Усе добре. Мені зробили аналізи.
І вони дзвонять, щоб обговорити їх.
Був лист із результатами.
І?
Я його ще не відкривала.
Що? Мамо, відкрий листа.
Ні.
Що?
Чому це так важливо? Що змінять два дні?
Я завжди цього хотіла.
Поїхати на Супербоул з подругами та побачити перемогу Тома Бреді.
Тому ні, я не відкриватиму той лист.
Бо те, що всередині, може все всім зіпсувати.
Усім. Де…
Мені треба йти.
Ні, мамо. Мамо?
Хтось бачив Ґая Фієрі?
У нього вигляд снеку зі спеціями.
Що це за місце?
Привіт.
Зараз повернуся.
Лу, у чому справа?
Мені підсунули наркотики в желейках.
Краще я піду.
Маура і Бетті пропали,
а квитки загубилися.
Що? Що сталося з квитками?
Гострий соус.
Бетті? Маура?
Ти сильно під кайфом, Лу?
Суттєво.
Добре, що ти думаєш, Мауро?
Ще б ти не питав.
Мауро!
-Ти граєш у покер? -Так.
-Одну секунду, добре? -Так.
-У мене хороші карти. -Нам треба йти.
-Ні! -Квитки пропали!
Я знаю.
Але якщо виграю цю партію, зможу купити квитки.
-Добре. Порви їх. -Іди!
-Гаразд. -Гаразд, слухайте.
Я знаю, що ми всі тут гарно проводили час,
і я відчуваю зв'язок із вами.
У всьому.
Але зараз я заберу всі ваші гроші.
Ва-банк.
Добре.
Я теж.
Добре…
Та-дам!
О ні.
Зачекайте на останню.
Чотири дами?
Так! У тебе вийшло!
Мене побили. Цілком побили.
Цілком побили. Добре.
О боже мій.
Знаєте що? Думаю, час розрахуватись. Добре.
Ви за який благодійний фонд?
Це благодійний турнір з покеру.
О боже мій.
-Благодійний. -Так.
Ґуґу?
Яка твоя організація?
«Бродвей Керс».
Передайте весь мій виграш «Бродвей Керс».
І всім вам дякую, що пустили мене з вами зіграти.
Я чудово провела час.
Благодійний покер.
Я не хотів носити фіксатор півтора року.
Так.
Лікар мав рацію: зуби повернулися в початкове положення.
О господи, це жахливо.
Ну, потрібно вміти тримати удар.
Це… Ви не розумієте, як зараз важко зустрічатися.
Можу собі уявити.
Але ось що я тобі скажу.
Слухай мене зараз дуже уважно.
Якщо хочеш знайти любов,
треба зосереджуватися на позитиві, а не на негативі.
Завжди будуть негативні речі.
Серйозно, якщо тебе хтось зацікавить,
подивися цій людині прямо в очі
і скажи…
«Ти мені подобаєшся».
-Та не мені! -І ти теж?
Що ти робиш?
Я не знаю. Не знаю, що роблю.
-У цьому й проблема. -Уже перша година ночі.
Невже всім байдуже, що у нас немає квитків?
Лу, розслабся.
Розслабитися. Я мала б зараз розслаблятися в ліжку,
але я не там, бо ти була надто зайнята картами.
Тебе більше цікавить чоловік, якого ти щойно зустріла, ніж подруги.
А ти мала б бути відповідальніша, але тобі явно начхати.
Мені не начхати. Не начхати. Ми знайдемо квитки.
Коли? Гра завтра.
Скористайся своїми великими мізками.
Я думала, що ти в нас розумна.
Що відбувається?
Ви не знаєте, яка важлива для мене ця подорож.
Ну, це просто егоїстично.
Вона важлива для нас усіх.
Знаєте, я стомилася.
Завтра знайдемо квитки.
Зараз поїдемо в готель, добре виспимося,
а завтра прокинемося з новими силами.
Доброго ранку з Г'юстона, Техас.
Сьогодні неділя, 5 лютого 2017 року, день Супербоулу,
і ми на найбільшій спортивній арені світу.
«Петріотс». «Фелконс».
Дві легендарні команди,
дві невідворотні долі, одна…
-О боже мій. -О боже.
О боже, моя голова.
Ми всі… Нам треба вставати.
Треба знайти наші квитки.
-Я не хочу вставати. -О боже.
Чому від шампанського таке жахливе похмілля?
Чорт.
Лу, вибач.
Я й сама винна не менше.
Гра почнеться за декілька годин.
-Ми дістанемо їх. -Десь має бути перекупник.
Гаразд. Зустрічаємося за годину перед стадіоном.
Розділимося.
-Добре. За годину. -За годину.
ПОЇХАЛИ Автовечірка
Ви не знаєте…
Ви не знаєте, де шукати перекупника?
-Не думаю, що зможу. -Добре. Зрозуміло.
Гей. Хто-небудь має квитки?
Добре, вибачте. Вибачте.
Чорт.
Ви перекупник?
Ні.
А ви коп?
Ні. Скільки за чотири квитки?
Десять тисяч.
Десять тисяч?
За один.
Ось що я вам скажу. Готова віддати 100 за квиток.
Це менше за номінал.
175.
Ідіть. Мені потрібен реальний покупець.
-За 200 домовимося? -Ні.
А якщо готівкою 250 прямо зараз?
Що з вами не так?
-Я пропоную 300. -Ні.
-450. -Ні.
Даю 500 – це мій максимум. Максимум.
525.
Годі. Забирайтеся.
Знаєш що?
Коли ти застрягнеш з ними у перерві між таймами,
я змушу тебе продати їх мені за копійки, сучий ти син.
550.
Якби мене слухав мій букмекер,
я б йому сказав поставити за мене п'ять кусків,
що «Петс» виграють з перевагою в 14.
Добре? Але я не маю букмекера…
Так. Ну, ти чув його, Майку.
Ти чув це. Скоро повернемося. Не перемикайтеся.
Не можна Майка відкрито називати на шоу.
-Перепрошую. -Гей.
Ми знайомі?
Здається, я вас знаю.
Я була Дівчиною з «Мейфлавера».
-Так. О боже. -Так, це ви.
-З тих реклам у дитинстві. -Так, знаю.
Шини, запчастини, нові машини
Усе у нас знайдете…
Цілу пісню співатимеш?
Коли мені було десять, я реально сох за вами.
Гаразд. Занадто.
Дякую. Дуже мило. Дякую.
Потрібна допомога.
Моя подруга виграла ваші квитки,
але ми їх загубили.
-Я не… -Ваша подруга виграла?
-Ага. -Так, я не…
-Їх виграли ті хлопці. -Так.
-Квитки виграли вони? -Так.
Це група вболівальників Тома Бреді.
Його вболівальники?
Ні. Їх усіх звати Том Бреді, і вони створили цю групу вболівальників,
бо ніколи не відповідатимуть цьому імені.
-А вони хоч фанати «Петс»? -Не визначилися.
Якось вони неохоче їх підтримують.
Так. Ну, вони приїхали.
Привіт, любий.
Дивися, я намагався не дуже тебе турбувати, але все ж яка?
Що?
Я надіслав тобі імейл з двома варіантами. «А» чи «Б»?
Про що ти?
Моя стаття.
Я її не читала.
А комп'ютер далеко? Можеш знайти інтернет-кафе?
Ні, я…
Я не буду її читати.
Ну, може, ти просто голодна?
Ні, заради Бога.
Я не голодна. Я приїхала на Супербоул з подругами.
Але це надзвичайно важливо.
Для тебе – так. Для тебе. Не для мене.
Серйозно, це твоя стаття, під твоїм іменем.
Ти повинен сам вирішувати.
Марку, ти ще тут?
Так.
Послухай.
Любий, я…
Я багато чим пожертвувала за ці роки,
і я не кажу, що шкодую.
Але те, що я можу вирішити проблему,
не означає, що я мушу це зробити.
Добре.
Я люблю наше життя.
Я люблю наших дітей та онуків.
Я люблю тебе.
Я також тебе люблю.
Вибач. Гарно тобі провести час.
Добре.
-Добре. -Добре.
Знайшла! Я знайшла!
-Чим вам допомогти? -Ґай тут?
-Чорт. Та це ж ви. -Привіт.
-Як справи? -Добре.
Як кишківник?
-Це не ваша справа. -Добре.
Я Ґая вже давненько не бачила. Може, він в офісі.
А де офіс?
Успіху.
Містере Фієрі…
Містере Фієрі? Містере Фієрі…
-Привіт. -О боже. Вибачте.
Містере Фієрі?
Ґай!
Так?
Дякувати Богу.
Містере Фієрі, вибачте, здається, у вас мій страпон.
Зачекайте секунду.
Дякувати Богу.
Бетті, це ти. Я думав, дехто інший.
Ні, мені здається, у вас мій страпон.
Я його зняла на конкурсі.
-Ваша поясна сумка. -Так, я її носила так.
То у вас немає квитків, щоб потрапити на гру?
Ні. Квитки загубилися.
Ви питали в бюро знахідок?
-Ні. А де це? -Добре.
Я, власне, не знаю, де це.
Має ж бути якийсь спосіб.
Якщо у вас немає квитків, тоді у вас немає…
Це момент, коли все, над чим ви працювали,
нарешті дає плоди.
Навіть якщо відстаєте,
нагадуйте собі, що у вас усе вийде.
Ні, Томе. Не думаю, що все вийде.
Нас не пустять.
Лу, коли я програю, я кажу собі:
«Це буде неймовірний камбек.
Коли ми все подолаємо,
це буде визначальна мить мого життя».
Тобі потрібно змінити спосіб мислення для цього.
Це дасть тобі нових сил.
Скажи це.
Усе вийде.
Давай, повір у те, що говориш.
Усе вийде.
Усе вийде!
-Лу! Я знайшла їх! Знайшла! -О боже мій.
Ми маємо квитки!
-Маємо квитки. Я їх знайшла. -Ти знайшла їх. О боже!
-Знайшла! -О боже!
-Ходімо вже на стадіон. -Це чудово!
-Так. Ходімо. -Так, добре.
Усі на гру. У всіх є квиток.
Ходімо, у нас є наші квитки.
О боже. Вдалося.
-Вийшло. -У нас вийшло.
Наступний. Проходимо.
-Проходьте. -Привіт.
Ви всі разом? Ось…
Це не… Ці…
Вибачте, це не квитки на Супербоул…
Так, це наші квитки.
Чудово, але вони не на Супербоул.
-Чіпе, у мене тут ще один. -Іду.
-Свіжий. -Покажи.
Чотири штуки.
-Так, підробки. -Так.
На офіційних квитках є голограма,
яка світиться в ультрафіолеті.
А на цих її немає. Вас ошукали.
Цього не може бути. Ми їх виграли в конкурсі.
Ні, неправда.
Лу, скажи їм.
Я не вигравала той конкурс.
Виграли дядьки, які косять під Тома Бреді.
Як же ти дістала квитки?
Купила онлайн.
Я зняла всі гроші з кредитки й продала машину в «Кармакс».
Лу, навіщо ти це зробила?
Хотіла наостанок пережити щось незабутнє,
доки не запізно.
Так, панянки, відійдіть-но набік.
Пропустіть інших людей.
Спочатку пропустіть нас.
Ви не пройдете.
Що?
-Зігнуті важко рвати. -Ага.
Прориваймося.
-Ні, Мауро. Ні. -Гей, зачекайте. Годі, мем.
-Ні. Вона… Давайте. -Я нічого їй не роблю.
-Ми знаємо. -Не чіпай!
-Сама полізла. -Ходімо.
Добре. Гаразд.
Лу, ти куди?
Луелло, поговори з нами. Що відбувається?
Подивися на мене.
Що означали твої слова…
«доки не запізно»?
Мені зробили аналізи,
і дзвонили з лікарні.
Я думаю, щось вони знайшли.
Лу. Що вони сказали?
Я не знаю. Мені надіслали листа, але я його не відкрила.
Ну то відкрий.
Ні, а якщо воно повернулося? Знову я цього не витримаю.
Лу, ти не сама.
Ми з тобою. Завжди.
Ми всі тут, щоб підтримати тебе.
Хіба не в цьому суть дружби?
Тобто,
що ми зустрічаємо невідоме разом, пліч-о-пліч?
Ні з ким іншим я не хотіла б це проходити.
Я дуже вас усіх люблю.
Можливо, нам цей Супербоул просто не судився.
Облиш, Лу.
Якщо ти це зробила заради спогадів,
люба, це спрацювало.
І неабияк!
Ми цього ніколи не забудемо.
Це точно.
Це був найкращий вікенд у моєму житті.
І я не жартую. Най-найкращий.
Не враховуючи почуття провини
через загублені квитки, які були фальшиві.
Тож виходить, що я дарма так переймалася, правда ж?
Чорт. Має ж тут десь бути спорт-бар.
Ні, ні, ні. Боже.
Має бути спосіб потрапити на стадіон.
Ми не здамося. Ми дійшли надто далеко.
Ні, ми не стоятимемо посеред фуд-корту
і не плакатимемо, наче малі діти.
-Ґуґу. -Так. Ґу-ґу, ґа-ґа.
Ні.
-Ґуґу! Ґуґу. Привіт. -Зачекайте.
-Гей. -Ходімо.
Мауро. Як ви, дівчата?
-Ви казково виглядаєте. -Дякую.
Я хотів як слід подякувати, але ви швидко втекли.
Ви всі втекли.
Твоя пожертва була просто супер. Дякую.
Нема за що. Я була рада допомогти.
Ти збираєшся на гру?
Звісно.
Я ставив шоу в перерві.
Ти працюєш із Леді Ґаґою?
Я роблю з нею все. Як ви думаєте, звідки її ім'я?
Я – Ґуґу, вона – Ґаґа.
-Вона – справжнє диво. -Так.
А ти не міг би нас провести?
Так, у нас немає квитків.
Ходімо, дівчата. За мною.
-Ідіть, ідіть. -Давайте.
-Привіт. Як справи? -Нормально.
-Зачекайте. Покажіть беджі. -Ні.
Вони зі мною. Свої. Це мої танцівниці.
Щось не схожі.
А це вже вікова дискримінація.
Байдуже, скільки їм років. Їм потрібні беджі, як і цим.
-Йоханий бабай. -Гнучкі.
Вони всі мої танцівники.
Чи що, хочете, щоб ми вам показали?
Давайте.
Добре. У вас вийде. Ходімо.
Ходімо. Обговоримо це трохи.
Добре. То які танцювальні рухи ви знаєте, дівчата?
-Твіст. -Твіст.
-Джерк. -Шиммі.
Так, степ-тач.
Гаразд. Робимо степ-тач, твіст, шиммі,
а вкінці джаз рук.
-Годиться? -Так.
-Добре? -Так.
-Один, два, три. -Брейк!
Гаразд. Давайте.
Готові всі? Трохи фристайлу.
І п'ять, шість, сім.
Це мій дім, і я тут живу
Це мій дім, і я тут живу…
Ось так.
Фристайл, дівчата.
Фристайл, дівчата. Ось так.
У вас так добре все вийшло!
П'ять, шість, сім і стоп!
Чорт, дівчата.
Танцюєте бомбезно.
Я знаю, що ви не його танцівниці, але це було дивовижно.
Проходьте.
Ви неперевершені!
-Нам треба йти працювати. Це був клас. -Добре.
Працюйте над рухами, бо вони заберуть вашу роботу.
-Ходімо, діти! Уперед. -Дякую.
-То що, як у них вийшло? -Шикарно.
Господи.
70 ЗА БРЕДІ 80 ЗА БРЕДІ
Через три, дві, одну!
Добре, куди далі?
Он там вільні місця.
-Ходімо туди. -Так.
-Супербоул 51. Вітаємо. -«Петс Нейшин», і це Супербоул 51.
Лунає свисток і гра розпочинається.
-Це Том. Том. -Де?
Час попрацювати. Покажемо клас!
Ще ніколи мені не було так приємно сідати.
Третій довгий. Том Бреді…
-О боже. Його повалили. -Боже.
Це ще що таке було?
У першій чверті ніхто очок не набрав.
Хто тобі весь час пише?
Це Ден.
Чому ти не відповіси?
Не знаю. Я його ігнорую.
Він усе дзвонить…
але я знаю, як усе буде.
Він…
Він буде чарівний. Я поведуся на це.
Усе піде надто швидко,
а тоді розвалиться на друзки.
Але ігноруючи його, ти ще більше підігріваєш його бажання.
Ну справді, подивися на себе й те, ким ти є.
Ти завжди ідеш уперед, пробуєш нове.
-Ну… -Ти невідпорна.
Знаєш, чесно, я не хочу такою бути.
Не хочу бути невідпорною.
Хотіла б мати онуків, як ти.
-Здається, для цього вже запізно. -Напевне.
Хочу чоловіка, з яким можна сидіти й мовчати.
Можеш забрати Марка. У нього це добре виходить.
Ну, я б забрала,
але він занадто закоханий у тебе.
Дивіться, це ж ми! О боже мій!
Ура!
Том Бреді, ми тебе любимо! Поглянь сюди.
Послухаємо наших суперфанатів Супербоулу!
Господи, мені б такі стегна.
Ні, не на моїй зміні!
-Сядьте. -Томе, шльопни мене.
-Ось тут. Томе, шльопни мене тут. -О ні. Гей…
Сідай. О боже мій! Мені так незручно.
«Фелконс» узагалі не мають бути в цьому турнірі.
Бо це буде просто побоїще.
Давай, дістань його!
Чорт! В Атланти перший тачдаун у грі.
Клас!
Браянт, ще одне очко. 7-0 на користь Атланти.
Гей!
Ходімо.
Піднімайтеся з сидінь. Хутко.
Давайте. Ходімо, золоті дівчатка. Виходимо.
Я не знаю, леді, як ви пробралися на стадіон,
але я знаю, як ви вийдете.
З Чіпом.
О боже.
Тріш?
Ден.
Я бачив тебе на великому екрані. Ти не відповіла на смс.
Я була… Я була дуже зайнята.
Ден О'Калаган?
Коли ви спіймали той тачдаун-пас з 90 ярдів проти «Ойлерс»,
то була поезія.
Ну, мене, як фаната «Ойлерс», це засмутило,
-але поезія. -Дякую.
-Дене, він нас виганяє. -Що?
Так. У них немає квитків.
Ну, вони зі мною в ложі.
Бувай, Чіпе.
Готові?
Ого.
Отак люди дивляться футбол?
Це просто рай.
Я знаю, це називається скай-ложа.
Вибач, що сердилася на тебе за те, що ти була з ним у комірчині.
Я рада, що була.
Ми просто цілувалися. Ходімо, поглянемо на стадіон.
Може, це й справді рай.
Подивіться. Яке звідси чудове відчуття всього поля.
Видно геть усе.
Саме так. Дивіться, бачите ту ложу якраз навпроти?
-Це кабіна координатора. -Там вони дають інструкції.
Зачекай, тобто вони говорять безпосередньо з Томом Бреді?
Справжня мрія.
Сідайте. І кажіть, як щось знадобиться.
Так.
Дене, вибач, що не передзвонила.
Просто…
Іноді я занадто швидко захоплююся, розумієш?
Все добре. Я розумію.
Я на тебе не тисну.
Проведемо разом трохи часу, а там подивимося.
-Привіт, Мікі. -Привіт.
Послухай. Тут дехто розпитував про тебе.
У декого склалося враження, що тебе викрали,
тому мене допитували десь три години.
Звісно, я не стукач, ти ж знаєш.
Дякую. Це дуже мило, але я не хочу, щоб хтось переживав.
Можеш мене здати.
Добре.
То коли ти повертаєшся?
Дехто з місцевих уже приглядається до твоєї кімнати.
Знаєш, я намагався відганяти їх,
але вони наче стерв'ятники.
Знаєш що, Мікі?
Нехай беруть кімнату.
Це означає, що ти виїжджаєш?
Я повертаюся до свого будинку, але ти можеш приходити, коли захочеш.
Так, звісно.
Уперед, «Петс», так?
Уперед, «Петс»!
Друга чверть, усе ще 0-7, «Фелконс» попереду.
І…
не дотягнув.
Привіт, як думаєте, скільки така ложа коштує?
Двісті сорок п'ять тисяч.
Ні.
-Поб'ємося об заклад? -Так.
Та який дурень викидатиме такі гроші?
Я.
Справді?
Дякую, що прийняли мене.
Ну, не знаю, хто ви, але я радий, що ви тут.
Нема за що.
Раян відступає, захист не здає.
І він кидає.
Кінцева зона, тачдаун, Остін Хупер.
«Фелконс» тепер попереду на два тачдауни.
Гімнюк!
Так, це точно.
-Хупер робить тачдаун. -Хто це такий?
Бреді дивиться, кидає.
І підбирання!
Перехоплення від Роберта Елфорда.
Це перехоплення від Рокі Елфорда з 82 ярдів.
Тачдаун.
Томе, давай.
-Це лише половина гри. -21-3.
Сподіваюся, хтось їм там скаже щось, що їх справді надихне.
Я теж.
І почалася третя чверть.
-Достатньо одного розіграшу. -Так.
Достатньо одного розіграшу.
Один розіграш, береш ініціативу і…
На Коулмена.
Тачдаун в кінцевій зоні.
28-3. У цьому матчі грає лише Атланта.
-Вау. -Яка ганьба.
28-3. Що відбувається?
Ну, це ж лише третя чверть. Вони ще можуть відігратися.
Мені шкода через ваш програш, леді.
Дякуємо, але ми ще не програли.
Ні.
Ви знаєте, які шанси у «Петріотс» перемогти в цій грі?
-Один відсоток? -Майже.
Їхні шанси на перемогу: 0,7%.
А я думаю, що вони можуть перемогти.
Люба, я б на них не поставив.
Пані та панове, нагадуємо,
що у нас буде офіційна презентація «Трофею Ломбарді»
в кінці гри.
Вибачте за грубість, але нахрін таке.
-Ти йдеш? -Я мушу щось із цим зробити.
Можете залишатися тут, якщо хочете, але мій Супербоул цим не закінчиться.
-На, потримай. -Домовилися.
-Що таке? -Ходімо.
-Що? -Ходімо.
Лу?
У третій чверті ще п'ять хвилин,
і ми позаду на…
-багато. Багато. -Так.
-Погано це все виглядає, «Петс Нейшин». -Так.
Координатори команди
Мусимо знайти спосіб доставити м'яч.
Нема вибору окрім двохвилинної атаки
до кінця гри. Немає часу.
Гей!
-Давайте зонний захист. -Так.
Так. Подвійний на Джуліо.
Далі на Метта. Зонний захист.
-Ні, захист по гравцю. -Що ви робите? Сюди не можна.
Послухайте мене.
Маккорті зможе зробити ран,
потрібен креативний захист.
У вас чудові захисники. Використайте їх.
Чому захист по гравцю?
Що? Ні. Зонний захист. Що?
-Так! -Красунчики!
-Томе? -Гей, не торкайтеся. Що…
Хочеш дістатися її – пройди мене.
Нехай залишаються.
-Що ще маєте? -Так.
Томе? Томе, ти чуєш мене?
Чуєш мене, Томе?
Тут, угорі.
Томе, ти мене чуєш?
Чуєш мене, Томе?
Угорі.
Я Луелла. Твоя найбільша фанатка.
Не знаю, чи це правильний час для розмови.
Шістнадцять років тому, коли я проходила хіміотерапію,
здавалося, це кінець, що нічого не залишилося.
А тоді я побачила тебе в телевізорі, рішучого худого новачка.
Я дивилася, як ти граєш того сезону, і це сповнювало мене надією.
Щотижня я знаходила в цьому силу,
і це допомогло, коли я лікувалася.
Але це було 16 років тому, і з того часу я раділа кожній миті.
І я впевнена, що ти радів перемогам на Супербоулах.
Але це в минулому, а жити в минулому не можна.
Байдуже, добре воно було чи погане.
Зараз у нас є лише ця мить, і ви сильно відстаєте в цій грі.
Але ти – Том Бреді.
Ти мусиш відігратися.
Це в тебе виходить найкраще. І я люблю тебе, бо ти найкращий.
І навіть ті, хто тебе не любить, усе одно поважають,
бо ти борець, і ти ніколи не здаєшся.
І я також не здамся.
Не знаю, що в мене попереду,
але якщо ти боротимешся, боротимуся і я.
Отож іди на поле й перемагай.
Уперед!
Граймо, чорт забирай!
Як вам це?
-Це було… -Прекрасно.
Місце ваше.
Давайте, напад. Напад уперед.
Давайте. Виграймо Супербоул.
Залишилося дев'ять хвилин, у них ініціатива.
Якщо у них вийде, це буде найбільший камбек в історії НФЛ.
О боже мій.
Власне, в 1993-му «Біллс» відігралися з більшим відставанням,
але кому треба статистика?
Бетті, що ти робиш? Ходімо.
Гаразд. Отже, ми відстаємо на два тачдауни
-і дві спроби набрати два очки. -І дві… Так.
-Так, точно. Два тачдауни і дві… -Цілком реально.
Це все, що потрібно.
-Усе, що потрібно. -О боже.
Треба грати сильніше, жорсткіше. В усьому сильніше, жорсткіше.
Раян…
Його збивають, м'яч втрачено. Тепер він у «Петріотс».
Щось наче вселилося у «Петріотс».
Ми повернули м'яч.
Для мене це занадто. О боже.
Давайте!
Бреді…
передає точно на Амендолу. Тачдаун від «Петріотс».
28-18.
-Амендола. -О боже мій. Це був клас.
У нього череп, як у пташеняти, але руки, як у царя Мідаса.
Бреді показує два. Два двоочкових, ось так.
Прямий пас на Джеймса. Проходить. Проходить.
-Він у зоні. -Він забив.
Дайте Тому за це «Оскара».
Я думав, що вже все. О боже.
20-28.
Хтось, певно, і справді надихнув Бреді, бо він на висоті.
Відставання лише на очко.
Метт у «кишені».
Буде віддавати пас, шукає Джуліо.
Як він спіймав!
Він спіймав! Неймовірно!
-Щойно завалили Метті Айса. -О боже.
О боже. Він не може бити звідти.
Ось так, Флаверс.
Ще є дві з половиною хвилини.
Треба скорочувати дистанцію.
О боже.
Я спіймав. Сказитися можна, але я клянуся.
-Не може бути. -Подивіться.
-Дивіться. -Гей.
Еделмен ловить м'яч у падінні. Кажуть, що спіймав.
Він спіймав! Спіймав!
-Він спіймав! -Ніхто ще так не ловив…
-О господи. -…в історії НФЛ.
Прямо з його ноги.
Після перегляду підтверджено рішення.
Це божевілля.
Пасує на Джеймса Вайта, який вбігає в кінцеву зону.
-І він там. Він там. -О боже!
Різниця у два очки.
О боже, Джеймс Вайт. Красунчик.
Потрібен двоочковий. Залишилася хвилина.
Дива стаються. Щодня стаються.
Швидкий пас на Амендолу, і він у зоні.
-Нічия! -Він зрівняв рахунок!
М'яч перетнув лінію. Зараховано.
-Так тримати. -Є!
Том Бреді!
О боже. Овертайм, уперше в історії Супербоулу.
-Йоханий ба… О боже. -У нас буде овертайм.
Хто-небудь, поміряйте йому тиск.
О боже.
Це не кінець. Не кінець. Не розслабляйтесь.
Панове, зараз почнеться овертайм,
що триватиме до визначення переможця.
Діє правило золотого голу, хіба що одна команда заб'є з поля,
тоді інша команда теж отримає шанс.
Це чіт. Це лишка. «Петріотс» вибирає жереб.
-Чіт. -Вони сказали чіт.
-Чіт. -Ми беремо м'яч.
-Так! -Так!
-Добре. -Так, послухайте мене.
-Добре. -Добре.
-Давайте заб'ємо й виграємо. -Так, уперед.
Амендола прийняв м'яч.
Том Бреді на Хоґана.
-На 16 ярдів. -Давай, Хоґ!
Ще декілька на додачу.
Я зараз виблюю, і це найкраще, що зі мною було.
Пас на Еделмена. На 15 ярдів.
Чудово. Ось так, поступово. Ми просуваємося вперед.
Ось Беннетт.
Не втримав.
Давай, Томе. У тебе вийде.
Розіграш «Ґрін 19»!
Він у зоні!
«Петріотс» виграють Супербоул.
«Петс» виграють Супербоул.
Я не можу… Ходи сюди.
-О боже. -Люблю тебе.
У них вийшло!
У тебе вийшло.
Ні, у нас вийшло.
У нас вийшло.
Воно цього вартувало, на всі сто.
Лу, скільки ти витратила на це?
Багато.
Може, я допоможу з цим.
Що ти маєш на увазі?
У третій чверті я уклала парі з тим багатієм,
що Пет відіграються та виграють.
Скільки ти виграла?
Багато.
Але в нього не було достатньо готівки, отож бідолаха…
Довелося…
взяти ось це.
О боже.
То це ви ввірвалися в кабіну тренерів.
Я. Я це зробила.
Можна було здогадатися.
Ходімо зі мною. Усі ви.
-Ні. Не забирайте їх. -Сама ти не підеш.
А ти повільний.
Так, авторитетна хода.
Вибачте. Знаю, що не слід було цього робити.
Але хтось мав щось зробити. Вони програвали.
-Не можу повірити. -Що з нами буде?
-О боже. -Я не була у в'язниці з 1967 року.
Гей!
О боже.
О боже. Ти Денні Амендола.
-Так. -Амендола,
у тебе найбільший відсоток спійманих м'ячів.
Ти надійний.
Це найприємніше, що мені казали.
Тобто? Я впевнена, тобі тут це весь час кажуть. Це твій?
Вибачте. Він запітнів.
Так, дуже. А твоя голова справді…
Хочу поголити тебе.
Так.
РОБ ҐРОНКОВСКІ
Між ҐРОНКОМ та ТВЕРДИМ МІСЦЕМ
-Ґронк. -Привіт.
Ти читав цю книгу?
Усюди з собою її беру.
Ти такий великий.
Дякую.
Луелла?
Том.
Дякую тобі за те, що ти зробила.
Дуже дякую.
Я тобі теж мушу подякувати.
Що за день.
-Ти можеш повірити в це? -Ні.
Дякую за ті слова.
Не знаю, як у тебе це вийшло, але твої слова були справді важливі.
Ми програвали.
І це дало мені поштовх.
Я граю в гру, яку люблю,
у футбол,
і вона мене багато чого навчила.
Люди часто мені кажуть: «Ти надихаєш мене», але…
усе-таки це лише гра.
Те, що ти пережила, твоя сила,
ось що надихає мене.
І мене надихає твоя відвага,
тому дякую.
Нема за що.
До речі, класна футболка.
Ого.
Поміняємося футболками?
-Цю на твою? -Так.
-І вона вся пропітніла? -Так, на ній багато поту.
-Гаразд. Давай. -Так.
Ніколи не носив нічого з такими блискітками.
Куди поділася моя футболка?
Була тут.
Ну, знаєш, можеш мені її надіслати.
Надішлю.
Звісно.
«Тампа-Бей Баккенірс» почнуть сезон
з новим квотербеком.
Сорока-три річний Том Бреді спробує змінити команду,
яка з 2007 року не виходила навіть у плей-оф.
Я вже не сумніваюся у здатностях Тома Бреді,
та слід розуміти…
Гра ось-ось розпочнеться.
Чули? Гра починається.
-Добре. -Як гуакамоле?
-Готове. -Подивимося.
-Ще цибулі. -Ходімо.
-Ще цибулі? Звісно. -Я думаю, уже досить.
Вона просто знає, чого хоче.
-Ходімо. Зараз почнеться. -Ідемо.
Поспішіть.
Я перша хочу виголосити тост.
За новий сезон,
нову команду
та жінку, завдяки якій ми всі тут.
Зачекайте, а де вона?
-Мамо, іди сюди! -Ми готові!
Я була в гаражі, брала чипси.
За здоров'я нашого квотербека.
-Тампа-Бей чекає. -Починається.
І ось свисток. Матч розпочався.
НА ОСНОВІ РЕАЛЬНОЇ ІСТОРІЇ
Коли ти підеш на пенсію?
Не люблю слова «пенсія». Звучить надто остаточно.
Я не йду на «пенсію». Я змінюю кар'єри.
Часто.
Теоретично я давно взяла творчу відпустку.
і так і не повернулася.
Я питала не вас, дівчата, я питала його.
Я не раз думав про завершення кар'єри.
Але шкода закінчувати, коли відчуваєш, що ще маєш сили.
Приєднуйся до клубу.
-Я за це вип'ю. -Саме так!
-Я теж. -Яка краса довкола.
-Будьмо. -Тампа. Хто б знав?
Переклад субтитрів: ЮРІЙ ВЕЛИКОРОДА