Lucas!
- Mă simt aiurea cu el. - Am zis să nu nu mai faci!
Când a murit Dennis, știam că va fi greu,
dar credeam că va fi trist, nu necugetat.
Nu!
Din episoadele anterioare...
Lucas trebuie să se adune.
Nu vreau să-i stricăm viitorul.
Trebuie doar să iei notă maximă la test.
- Nu mă ajuți? - Să înveți?
- Da. - Nu, tocilaro! Vreau răspunsurile.
Adică să te ajut să trișezi?
Ce faci aici, Nora?
S-a întors să se răzbune pentru ce i-am făcut.
Am văzut Biddle.
S-a întors, îți spun!
E genul de discuție care-ți face probleme.
Ajută-mă să-l găsesc!
- Doamne! - Se întâmplă ceva ciudat.
Ce naiba...
- Unde ai găsit masca? - În casa Biddle.
Uite ce am găsit în bucătărie!
- Aici am găsit și camera foto. - Totul are legătură.
Unde este?
Salutare!
Sunt Lucas Parker.
Voi face o coborâre pe panta asta.
O numesc „Săgețile morții”.
Asta e în amintirea bătrânului meu.
Vântul nu bate bine.
FIORI
Este dimineață.
Este dimineață? Cum de am adormit?
Corpul ți se relaxează, iar creierul...
Nu-mi permit să mă relaxez.
Așa sunt eu, relaxez oamenii.
Sunt ca un pahar cu lapte cald în toiul nopții.
Îmi pare rău că mereu trebuie să ne furișăm.
Da, păi...
Da, așa facem.
Pentru că suntem doi adulți, care avem o relație.
O văduvă și un bărbat căsătorit.
Și ăsta este adevărul.
Și, indiferent cum o întoarcem,
e greșit, trist și...
minunat, ciudat și...
Dar și... greșit.
Tocmai mi-am spălat părțile intime cu un săpunel.
Serios? Adică, ai fost rapidă.
Am impresia că, de fiecare dată când mă simt bine,
se întâmplă ceva rău.
Ce tot spui? Nu se întâmplă nimic rău.
Nu, eu doar...
Doar că...
Se întâmplă multe.
Te referi la Lucas?
Vorbeam despre mine.
Nu vreau să te împovărez.
Hei!
Împovărează-mă!
Crede-mă, de data asta.
Nimic din ce spui nu va schimba ce simt pentru tine.
Ar trebui să plecăm.
Hei!
Abia aștept să te pot ține de mână în public.
O voi face pentru tine, tată.
Voi face o cascadorie sfidătoare
și va fi apocaliptică de nu se poate!
DENNIS PARKER: UN „SALT” CĂTRE RĂSĂRIT
Tată?
Tati?
Tată?
Cină târzie?
Vin acasă pe la 20.00.
Bine. Îmi convine.
Unde ești?
Credeam că ți-e foame,
de vreme ce n-ai apărut astă-noapte.
Mersi.
Ai fost cu cineva special?
Mamă, nu. Te rog, nu!
Bine. Știi, față tristă.
Altă dată îmi spuneai totul.
Dar, serios, unde ai fost astă-noapte?
Am fost îngrijorată.
Nicăieri.
I-ai transmis scuze Elizei
pentru ce s-a întâmplat zilele trecute?
Știi, toată lumea salută mai întâi.
Bună dimineața!
I-ai transmis scuze Elizei?
Nu. Pentru că nu aveam de ce să-mi cer scuze.
Ce înseamnă asta?
Bine. Stai acolo îmbufnată, în tăcere.
Alegerea ta.
N-ar trebui să doară.
Te-ai sprijinit în braț? O iei ușor?
Da, tată. O iau ușor.
Cât de ușor?
Pleacă de lângă el!
Fugi!
Destul de ușor.
Viitorul tău depinde de asta.
Dacă aud că te-ai antrenat...
Atunci, ce?
Ești bine?
În afară de mâna mea ruptă?
Știi ceva? Mă simt chiar bine.
Bună, mamă!
Bună, scumpule!
Putem vorbi puțin?
Da, sigur. Ce s-a întâmplat?
Ce făceai azi-dimineață?
A trebuit să ajung aici devreme, să fac niște plăcinte.
Bine.
N-am văzut de mult șapca aia.
Da, am găsit-o când curățam magazia.
Stai mult timp în magazie în ultima vreme.
Știu că ți-e dor de el.
Ție nu îți este?
Sigur că îmi e.
Ce vrei să spui?
Nimic.
Da, știu,
mă gândesc că îmi voi face una a mea într-o zi,
cu numele meu.
Da, atâta timp cât promovează firma ta de contabilitate sigură, totuși.
Scumpule, ești bine?
Da. Îți stă bine cu ea.
Ne vedem mai târziu.
Nu-ți uita micul-dejun!
Da, deci...
Directorul Stoller a spus că ai multe absențe medicale
și vrei o zi liberă pentru epuizare,
dar să știi că profesorii nu au chestia asta.
Noi nu ne luăm liber pentru epuizare.
Sunt aici să-mi fac treaba, așa că...
Nu mă simt bine.
Nu ar trebui să predau dacă nu mă simt bine.
Da, înțeleg. Dar, dacă ai putea să faci un efort,
m-ai ajuta foarte mult.
Bine.
Vrei să continuăm discuția? Bine...
Da, chiar vreau.
Pentru că un prieten a dispărut
și sunt îngrozit de asta.
Da, e groaznic. Îmi pare rău.
Lipsește de ceva timp.
De ce îi rănim pe cei pe care îi iubim?
Nu știu.
Hei, de unde ai aia?
Omule! Nu mă atinge!
De unde ai ochiul ăla? Cum te numești?
Lucas Parker.
- Pot să-l văd? - Am ora de mate.
Lucas Parker.
E la Nora.
Hei! Știi ce-mi lipsește?
Plictiseala.
Doamne, aș omorî pentru puțină plictiseală.
N-aș omorî, că nu sunt un monstru.
Nu mai sunt.
Tentant, înțeleg.
Aș prefera să mă plictisesc
decât să am sentimentul constant de groază.
Chiar aici. Mereu.
Obișnuiam să-mi petrec fiecare zi
râzând de vocea groaznică a lui Allison
și urându-mi mama enervantă.
Ce n-aș da să mă întorc la asta!
Știam că ești amuzantă.
Știam că ești tare.
Nu știu de ce am venit azi la școală.
Serios.
Adică, într-o notă optimistă,
măcar nu vom muri singuri de...
- Apocalipsa zombilor? A vampirilor? - James!
- Vârcolaci? - Ajunge!
Fac și eu conversație.
E o nebunie
să ne purtăm de parcă n-a fost nimic.
Știu. Dar trebuie să așteptăm ca mama lui Margot să vină aici
și așa vom afla ce se întâmplă.
Bine... când va fi asta?
Habar n-am. Sincer, aștept de mult să se întoarcă mama,
așa că m-am obișnuit cu dezamăgirea.
- Dar m-a pus pe gânduri. - O, nu!
- Și dacă îi spun tatei? - Ce?
- Hei... - Haide, trebuie să vorbim
cu un adult.
Îi spun totul.
Și el îmi spune totul. Nu minte niciodată.
E chiar cea mai normală și cinstită persoană din lume.
Nu poate avea legătură cu astea.
Are dreptate. Stau alături de ani de zile,
iar tatăl ei e culmea corectitudinii.
Făcea puzzle-uri înainte de COVID?
Aura lui este bej.
Nu poți să nu-l iubești.
Bine. Ce naiba!
După ce săptămână am avut, ce-ar mai putea merge prost?
- James! - Nu.
Parcă ai vrea să murim.
Ce?
Stokes?
Putem vorbi puțin?
Da...
Despre ce a fost la docuri?
Am vrut să îți explic totul...
Nu, a fost foarte ciudat,
dar e altceva. Este...
Am ceva în cameră și aș vrea să îți arăt.
Nu e ceva ciudat,
numai că e în camera mea și...
Nu te voi omorî. Promit.
Să mai lucrezi la replicile de agățat.
Nu încercam să te agăț.
Nu, știu, eram...
Scuze, e foarte important.
- Da, bine. - Da? super.
Mama și eu nu am avut o dimineață grozavă,
așa că vreau să mă asigur că e plecată...
Bine. După tine.
Numai că nu vreau să ne servească cu ceva
și să se comporte ciudat.
Da, eviți un părinte ciudat. Știu ce spui.
ATENȚIE DOAR PERSONALUL AUTORIZAT
E o cameră drăguță.
Adică, nu așa...
cum te-ai aștepta să fie camera unui băiat.
Da.
Contrar credinței populare, eu cred în igienă.
Nu mă înțelege greșit, dar e surprinzător pentru tine.
Da...
A fost o glumă, eu...
Da.
Ar trebui să te așezi...
pentru asta.
E destul de ciudat și...
E greu de privit, dar...
Da, îți voi arăta.
Ce?
E tata și...
Da, e mama mea.
Este din dimineața când...
a adus-o acasă.
Nu pot să cred că îi face asta mamei.
Îmi pare rău.
Ei știu că tu știi?
Nu. Nu...
Mama...
Am încercat să vorbesc cu ea de dimineață, dar...
a negat ce a făcut
și m-a cam mințit în față.
Da, tata...
Credeam că a plecat înaintea mea,
dar cred că nu a ajuns acasă.
Îmi pare rău că a trebuit
să afli în felul ăsta,
că a trebuit să fiu eu cel care îți spune.
Dar m-am gândit să-ți spun.
Dacă te face să te simți mai bine,
tatăl meu e mort.
Nu mă face, dar mersi că ai încercat.
Hei...
Am ceva ce te va înveseli.
Dacă e o filmare cu ai noștri făcând sex,
atunci plec.
Nu, sunt...
Sunt ăștia.
- Sunt prietenii mei. - Prietenii tăi?
Da, îți amintești viermii?
De la petrecerea de Halloween?
- Acei prieteni? - Da.
Acesta... este el.
Este un vierme.
Știu, sunt super, nu?
Bine.
Vrei să mă vezi cum îi mănânc?
Nu, mulțumesc. Apreciez încercarea de a mă înveseli
dar asta nu mă va...
Doamne, ce ai făcut?
Ești în regulă?
Sunt bine. Cred că el...
Cred că e bine.
Da, sunt bine. Totul e în ordine.
- Sunt bine. - Calm?
Măcar știi ce fel de viermi sunt?
Dacă e vreun parazit? Vrei să...
Acum e o proteină.
Bine.
Ar fi bine să plec.
Te pot conduce acasă.
- Dacă vrei. - Da, sigur.
Hei, Margot!
Îl aduci la chestia cu tatăl tău?
Ce chestie?
Nu, doar... Schimbare de plan.
Nu-i mai spunem nimic tatei.
De ce? Ce s-a întâmplat?
Ce se întâmplă este...
Nu pot avea încredere în tata. Atât.
- Bună, Lucas! Și Isaiah. - Bună!
Nu știu ce puneți la cale,
dar tocmai am început un puzzle cu opt mii de piese
cu Galaxia Calea Lactee,
poate cineva vrea să mă ajute.
Vorbim mai târziu.
- Bine. - Pa!
Nu știam că ești prietenă cu Lucas Parker.
E minunat. E amuzant.
Da, sigur.
Ești bine?
Da. Sunt bine.
Da, trebuie să plec și eu.
Lucas, micul-dejun!
Bine.
Ai burrito. Este pe tejghea.
Mersi.
Hai!
- Hai! - Fir-ar!
Omule, ești bine?
Da. Da, sunt bine!
Serios? Ți-am tras-o!
Nu am simțit nimic.
Acum mă duc să vomit.
Nu, nu înțelegi. Nu simt nimic.
Bună, Lucas!
Bună!
Voiam să văd ce faci,
pentru că știu că ieri a fost foarte... ciudat
și voiam să știu cum te descurci.
Da, sunt bine.
Știi, sunt doar...
merg înainte și, știi,
fac ce trebuie să fac.
Deci, ești bine?
- Margs, ascultă... - Nu-mi spune așa!
Știu că suferi.
Dar faza faină cu suferința
este că poți alege să nu o simți.
Nu cred că merge chiar așa.
Învăț astăzi
că exact așa merge.
A văzut ceva în pădure, în noaptea petrecerii.
Ar putea avea legătură.
Bine, dar e groaznică. E nepoliticoasă.
- Fără supărare. - Despre ce vorbiți?
Isaiah ar vrea s-o aducă pe Allison
în grupul Casnicelor bântuite din Port Lawrence.
E o idee rea.
Doamne, știam că va zice asta!
Care e problema ta cu ea?
Nu am nicio problemă, doar că...
Chiar vrei să mai aduci pe cineva în nebunia asta?
Stați! Care e faza aici?
- Voi ați fost împreună? - Nu!
- Suntem vecini! - Suntem vecini!
Care au fost împreună.
Mai degrabă ar fi un cuplu divorțat, nu?
Dar acum, pensionați, copiii, la facultate,
sunt mai amiabili după despărțire.
- James, te voi răni. - Nu este așa.
Poate ar trebui să vorbim,
pentru că simt o tensiune.
Ce tensiune?
De ce ai vrut să vin?
Vrem să vorbim cu tine despre ce a fost.
Nu, nu vrem.
Cum adică „despre ce a fost”?
În pădure. Nu-ți spune nimic?
Nimic nu s-a întâmplat în pădure.
Te rog, nu-i spune!
Ce-ar fi să nu-i spui prietenului meu
ce ar trebui să-mi spună și ce nu?
Frumos!
Mersi.
V-am spus că e groaznică.
Allison! Iubito, stai puțin!
Spune-mi ce se întâmplă!
Asta încerc să fac.
Nu povestea idioată despre fantome. Vorbesc despre Margot.
Voi doi aveți secrete și eu nu știu nimic.
Bine. Vrei să ne știi secretul?
M-a ajutat să trișez la test,
să iau notă bună, pentru a participa la meci.
Asta este tot.
Ăsta e marele secret, bine?
Ești fericită?
Ar trebui să mă simt mai bine acum?
Că fata pe care cred că o placi
te-a ajutat să trișezi la test?
Nu. Nu este...
Doamne, nu ești atât de deștept pe cât credeam.
Eu...
Da, de asta a trebuit să trișez la test.
Ce e, frate?
Salutare!
Intră!
Trebuie să vorbim despre ceva.
Hei, l-ați văzut pe Lucas?
Da. Mai devreme.
Cred că nu e un tip pe care să-l poți urmări.
Se poartă foarte ciudat.
Își ducea motocicleta murdară în hol.
Trece prin multe acum.
Da, așa se pare.
Aseară, după ce ai plecat, i-a fost tare rău.
I s-a făcut rău tare de la stomac.
- De la stomac? - Credeam că întâlnirea s-a anulat.
Da, s-a anulat. Lucas m-a condus acasă.
E o poveste lungă. A mâncat un vierme.
În sfârșit, l-a mâncat?
Voia să-l mănânce la petrecerea de Halloween.
Exact.
A găsit viermii la casa Biddle.
Camera foto, masca și copiile...
Viermi.
E de rău.
Margot!
Un moment.
Ce e, tată?
Închide ușa, te rog!
Uite... știu.
Știi?
Știu totul.
- Stai, cine ți-a spus? - Scumpo, nu asta contează.
Contează că eu sunt consilier de orientare la această școală,
iar propria mea fiică a fost acuzată de înșelăciune.
Stai! Ce?
Spune-mi, scumpo, sincer...
I-ai dat răspunsurile tale lui Isaiah la test?
Te-a presat? Pentru că nu te caracterizează.
Nu, eu...
Nu pot să cred că se întâmplă așa ceva.
Deci, nu negi.
Uite, Margot,
eu te întreb:
da sau nu, ai trișat?
Da, am trișat.
Și cred că am învățat asta de la tata.
Știu despre tine și Nora.
Ce, eu nu...
Nu voiai să îmi spui? Sau mamei?
Scumpo...
Nu e atât de simplu...
Nu, cred că e foarte simplu.
Te culci cu o femeie care nu e mama mea.
Sari! Sari!
Sari!
Ăsta cred că e Biddle.
Nu știu, omule. Lucas face mereu ceva nebunesc.
- Lucas! - Lucas!
Lucas! Ce faci?
Coboară de pe acoperișul școlii acum!
Lucas, ascultă-mă! Ai să te rănești!
Vreau să cobori de pe acoperișul școlii!
- Lucas, încetează! - Nu, nu!
- Ai înnebunit?
Nu! Mașina mea!
Ai înnebunit?
Ești bine? Puteai să mori!
Uită-te la mine, Lucas!
Cred că nici n-o mai pot conduce acum.
Va trebui să-i recomand directorului să te exmatriculeze.
Și eu îți recomand să nu i-o mai tragi mamei.
Lucas! Lucas!
Lucas, oprește-te!
Ce-a fost asta? Tu...
Te-ai lovit tare la umăr.
Trebuie să mergi la spital.
Nu, nu m-am rănit. Doar...
Vezi?
- Ce... - Sunt de neînvins.
Stai, Lucas, ce ai pe sub piele?
Mi-ar plăcea să mai vorbim,
dar am o întâlnire periculoasă cu „Săgețile morții”.
Pe mai târziu!
Aoleu, începem!
Nora, trebuie să vorbim.
Da, tatăl tău m-a sunat și mi-a spus totul.
Îmi pare rău. Trebuie să fii...
Nu e vorba despre aventura voastră. E despre Lucas.
Cred că Biddle îl controlează.
- Sunt niște viermi și... - Viermi?
I-a găsit la petrecerea de Halloween.
A mâncat unul aseară.
Și cred că se târăsc în interiorul lui.
Nu știu ce se întâmplă, dar se poartă ciudat și...
Îmi fac griji pentru el.
Înainte să plece, a spus ceva despre „Săgețile morții”
- ...și apoi a plecat. - Să mergem. Chiar acum!
Stai, ce sunt „Săgețile morții”?
Unde a murit tatăl lui. Urcă.
E timpul cascadoriei sfidătoare.
- Timpul pentru o cascadorie! - Lucas!
- Timpul... - Lucas! Nu o face!
Mamă! Sunt foarte bine, știi?
Nu mă doare nimic. Mă simt bine, mamă!
Lucas, sunt viermii. Te afectează.
Ba nu. Mă ajută să-i împlinesc moștenirea.
Lucas, știu că vrei să fii aproape
de tatăl tău acum.
Dar nu asta e calea.
Ba da, este. Bine?
Mamă, suntem la fel. El voia să fiu ca el.
Suntem o echipă, să știi. Tată și fiu.
- Voia să fiu ca el. - Dar tu nu ești ca el.
Nu-mi spune asta!
Nu!
Mamă, dă-te din drum, înainte să trec peste tine.
Nu. Știu că ești confuz și dat peste cap acum.
M-am săturat să-mi spună toți cum sunt, mamă!
Sunt lucid, bine? Mă simt perfect!
Și voi face asta.
Lucas! Oprește-te!
Nu! Lucas!
La naiba! UItă-te la mine!
Tatăl tău nu a făcut asta pentru că a crezut că va reuși.
Ce tot vorbești?
A făcut-o pentru că știa că nu va reuși!
- Nu! - Mă păcălești!
Ba nu-i așa! Ascult-o, bine?
- A lăsat un bilet. - Nu.
Nu am vrut să-ți spun pentru că știu că l-ai idolatrizat.
- Nu. - Nu
și nu am vrut să-ți stric imaginea.
Dar trebuie să afli adevărul.
Nu!
Ascultă-mă, uită-te la mine!
A vrut să moară, Lucas,
și așa a ales să o facă.
Nu.
Nu!
Lucas.
Doamne, Lucas!
Lucas, îmi pare atât de rău!
Nu ar fi trebuit să păstrez secretul, dar...
Îmi e atât de dor de el.
Știu, scumpule. Și mie îmi e.
- Îmi pare rău, mamă! - Doamne!
Nu trebuie să-ți ceri niciodată iertare, bine?
- Bine. - Adică, trebuie.
Dar nu pentru așa ceva, bine?
Nu te voi mai minți niciodată.
Bine. Adică, poate că eu te voi minți, dar...
Te iubesc.
- Te iubesc atât de mult. - Și eu te iubesc.
Hei...
Ce simt acum?
Un moment emoționant între mamă și fiu?
Nu, nu, simt ceva în pământ,
parcă tremură.
Scârbos...
- Ce faci? - Mă vor înapoi.
- Lucas! - Mă vor înapoi.
Mamă, ia mașina și pleacă!
- Du-te! - Hai!
Hei, pe mine mă vrei! Prinde-mă!
- Nora, ce e chestia aia? - Crezi că știu?
Știi că are legătură cu Biddle!
Poate că puștiul avea o colecție de viermi!
Scuze că nu mă așteptam!
Intrați!
- Lucas! - Închide ușa!
Dă-mi chestia din lemn!
- Mai e vreo ieșire? - Nu știu...
Mamă, pleacă de lângă...
Nu știu dacă o să țină.
Doamne!
Mamă, vreau ca voi
să dați drumul gaterului și eu o să trag de timp.
Haide, Margot!
Așa!
Dumnezeule!
Continuă să întorci butoane, până îl nimerim pe cel bun.
Tocătorul!
Ce a fost asta?
- Stai aici! - Ce?
Da, stai aici!
Nora!
Du-te!
Pornește tocătorul!
Margot!
A reușit!
Mersi că ați venit așa repede!
Bună! Yogadu okaday?
Sunt bine. Trebuie să plecăm de aici.
Bună!
Bună, Mike!
Sunt... Sunt doar eu.
Adică, dle ofițer Hodgson.
Nora? Ce s-a întâmplat aici?
Da. Treaba este...
că m-am săturat...
să mint.
Bine.
Îți voi spune tot ce s-a întîmplat aici.
Nu sunt nebună.
Spun adevărul.
Erau viermi imenși peste tot.
Și toate astea au de-a face cu fantoma unui copil mort.
De ce nu mă ascultă nimeni?
A trecut prin multe cu moartea lui Dennis.
Ai adus-o în locul potrivit.
Voi avea eu grijă de ea acum.
Nu-ți face griji!
Te voi reface în curând, Slappy.
BAZAT PE SERIA CĂRȚILOR LUI R.L. STINE, EDITATE DE SCHOLASTIC
ȘI CREATE DE PARACHUTE PRESS
Subtitrarea: Ana-Monica Cojocărescu