Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ABORIGINER OCH TORRESSUND-ÖBOR VARNAS
KAN INNEHÅLLA BILDER OCH LJUD FRÅN AVLIDNA PERSONER
SANDRA PANKHURST STC GRUNDARE
Trauma är... Hur ska jag beskriva det?
Trauma är en händelse som sker utan förvarning.
Det är en chock för kroppen. Det är en förändring i vardagen.
Det är där missnöjesgenen kommer fram.
Det är tidens tecken.
Vad exakt gör en traumastädare?
Traumastädning är att städa upp efter döden.
Självmord... Vi tar hand om smutsen efter samlare.
Alla skitjobb som ingen vill ta.
Häromveckan hade vi en död kvinna.
Hon hade legat i badet i åtta månader utan att nån hade hittat henne.
SANDRA BEHÖVER HJÄLP MED ATT STÄDA HEM
Det är inget för känsliga.
Man måste vara speciell för att klara det.
Är det på grund av din livshistoria som du orkar städa upp...
Jag vill inte att nån annan ska behöva utstå det jag har gjort.
Du är en stjärna. Och så fascinerande.
Vi är alla trasiga själar. Alla har problem. Alla som lever har problem.
Du har sett båda sidor, så du kan hjälpa folk genom deras smärta.
Ja. Det har varit en kamp.
Men kampen gör en starkare och till en bättre människa.
-Hade du en bra helg? -Jag jobbade på Sacred Heart Mission.
-Fan, jag var slut efter det. -Jaså?
-Det var en stor dag. En stor dag. -Ja.
Cheryl, det här är Brian. Han är förman.
Han kommer att förstöra ditt kök.
-Jag ber om ursäkt i förväg. -Det behövs inte. Det behövs inte.
Vi gillar det vi gör. Det förändrar folks liv.
Här har vi en kvinna med samlarmani.
Hon hade ett prydligt hus, men blev av med jobbet för tio år sen.
Hon har två äldre handikappade barn som bor hos henne.
Vi måste hjälpa henne att få ordning på sitt liv.
Det är nåt som har dött här. En pungråtta eller råtta.
Eller så är det nåt som inte stämmer.
Nu måste vi tömma hallen, för vi får inte fram saker-
-från baksidan till framsidan av huset.
Det här är avföring från djur på marken.
Allt här är nedsmutsat, så vi gör oss av med allt.
Burkarna ruttnar, så allt är helt oanvändbart.
Som ni ser så har huset förfallit i tio år.
Det krävs mycket jobb för att återställa det till sin forna glans.
Mamma!
Jag tror inte att nån tror att det här kommer att hända dem.
Det ingår inte i deras plan för hur deras liv kommer att bli.
Oavsett om man är fattig, rik eller vad som helst.
Det är inte din socialgrupp som avgör-
-om du kommer att drabbas av trauma. Det beror på omständigheterna.
Det är skräp, skräp, skräp.
-Lyckokatt? -Den får nog dra åt helvete.
Om man har en situation som måste hanteras-
-så måste den hanteras på ett generöst och omtänksamt sätt.
-Vad är det här? -Det är min jobbutmärkelse.
Prestationspris. Det måste vi behålla.
Vi vill behålla de färgglada så att tjejernas rum ska bli ljusare.
Vi tittar på dem och tänker: "Herregud, vilken röra!"
De tänker: "Mitt liv är åt helvete."
CHERYLS STÄDNING DAG 3
Det var en lycklig dag. Jag ler.
Det är min man. Och mina flickor när de var små.
-Det här är minnen. -Jag är så glad att den hittades.
Ser du? Det var det jag sa förut. De röker, men jag tar ett glas.
Ja, jag saknar...saker.
Jag vet inte hur det blev så här.
Jag fattar inte att jag lät det hända. Det är inte jag.
Det kan vara du, jag eller vem som helst. Därför dömer jag ingen.
Man vet inte vad som kommer att hända.
Livet kan vara skört. Det kan bara...
STC HUVUDKONTOR FRANKSTON, MELBOURNE
Vi samlar och städar upp efter djur-
-mosad och förstörd egendom, lukteliminering-
-mord, självmord, dödsfall, dödsbon, mögel, översvämning, bränder-
-rengöring efter methlabb, industri- olyckor, cellstädning, fastigheter.
Vi gör det för fattiga, såväl som för rika.
Vi har satt upp kvalifikationer för all personal.
När jag startade företaget för längesen-
-jobbade jag alltid från en skåpbil. Jag har en obotlig lungsjukdom-
-för att jag inte hade rätt skyddsutrustning.
Nu är jag stenhård med det. "Sätt på skyddsutrustning."
Annars åker de på samma som jag. De lär sig av mina misstag.
Här har vi vår egen tvättstuga.
Allt insamlat och allt smuts tvättas och torkas här.
Allt som är befläckat med blod eller avföring slänger vi.
Vi jobbar både inomhus och utomhus. Vi har luftrenare.
Vi har urinmedel, golvbehandling, kräkneutralisering.
Vi måste ha rätt medel för att kunna hantera allt.
FÖRTRÄFFLIGHET ÄR INGEN SLUMP
Det är på Safety Beach.
En diarréexplosion i tvättstugan och badrummet.
Vi har ett dödsfall i trafiken.
Är du kvar på sjukhuset? Det är inte bra.
Vi får ta akutfilen för att komma igenom.
Kan du sova i sängen?
Jag vill inte att du sover i sängen om den är så nedsmutsad.
När jag startade företaget för 30 år sen var det mest jag, i en skåpbil.
Men det växte och blev större än man kunde ha trott.
Vi är den största städfirman på brottsplatser i Victoria.
God morgon, det är Sandra.
Vad man än gör i livet ger man 150 procent.
Man kan bli den bästa toastädaren, man kan bli den bästa på allt...
Ta varje möjlighet som livet ger dig.
Jag är stolt över det vi gjort. Vem som helst kan vara städare.
-Vem som helst kan städa upp röran. -Ja.
Men vi är kvalificerade, och vi är medkännande.
Så här i efterhand har det varit tufft.
Det är också det bästa jag har gjort.
Företaget är mitt barn.
Om du behöver nåt kan du alltid... Ursäkta mig.
Det kan vara inlärt beteende. Föräldrarna kan ha varit samlare.
Apan ser och apan gör. - Hallå!
Okej, jag... - Ursäkta mig! Lägg av. Jag pratar i telefon.
Det är en syrgaskoncentrator, så när jag verkligen mår dåligt-
-vilket jag gjort den senaste veckan, så använder jag den hela dagen.
Jag sover inte med den, men jag har den på under dagen.
Det är väldigt tyst och diskret. Jag stoppar in näsborrarna-
-och då får jag tillräckligt med syre för att fortsätta.
Jag har alltid haft utmaningar och det kommer jag alltid att ha.
Men jag tar mig an dem med huvudet före.
SANDRA HAR KOL.
EN LUNGSJUKDOM SOM HINDRAR LUFTFLÖDET OCH SKADAR ORGAN.
HON HAR BLIVIT SÄMRE. LÄKARNA RÅDER HENNE ATT SLUTA STÄDA.
Städningen i Port Melbourne var rätt intensiv.
Det tog en vecka, men efter den veckan började jag bli sjuk.
Jag tror att det var alla patogener i huset.
Det var en grogrund för en infektion i mitt bröst.
Jag gick till en läkare här. Han blev förskräckt över mitt tillstånd.
Han ringde efter ambulans och tog mig från operationsavdelningen-
-till Peninsula Private Hospital.
Där trodde man att jag även hade hjärtproblem.
Jag inser nu att om jag blir sjuk kan jag sjunka ihop som en säck skit.
Jag vet att du älskade att städa.
Det var din identitet i 30 år. Var det svårt att ge...
Ja, det var det. Men det var antingen städjobbet eller min hälsa.
Vad skulle det bli? Tyvärr satte jag mig själv först.
Men min personal är mer än kapabel.
STC PERSONALMÖTE
-God morgon, allihop. -God morgon.
Ursäkta mig, jag är lite andfådd i dag-
-och jag tror att jag håller på att bli förkyld.
Det uppstod en situation när vi hade ett jobb med vägglöss.
De hittade en stor mängd metamfetamin.
Vi pratar alltså langarmängder.
Det finns knark för 56 000 dollar där.
Jag vill absolut inte att nån av er ska känna sig hotad eller rädd.
Det är över vår lönenivå.
Jag heter Sandra, för er som inte vet. Det är många nya ansikten här.
Hur trivs du? Vad tycker du om det?
Det har varit intressant. Jag har inte haft en dålig dag än.
-Det kommer väl med tiden. -Vänta bara.
Här behöver man inget gymkort.
Det är ett konstant och hårt arbete.
Ni kommer att ha traumajour.
Ni kan få rycka ut när som helst på dygnet.
Jag tycker att det är intressant, men jag är ju en smygtittare.
Alla jobb är olika. Alla jobb är olika.
Man får se olika sidor av livet.
-Det är varje rum. -Det är en fullständig städning.
En fullständig... Det är hela baletten.
Traumastädning passar inte alla, det kan jag lova.
Vi gör skitjobb. Hemska jobb.
-Har du mopphuvudena? -Ja.
Har du skurborstar?
Framgången är att vi är människor som handskas med mänskliga problem.
Är du hemma, Shaun? Det är städarna. STC Services.
Jag är traumastädare, för jag gillar att hjälpa folk.
Lustigt nog gillar jag inte att städa.
Man lär sig så mycket om sig själv och kulturen man lever i.
Där står en gunghäst. Den tillhörde nog ett barn.
Sånt är livet idag. Folk har inte råd med hem.
De kan inte bo i hus.
De flesta av mina anställda har haft det kämpigt i livet.
Men de försöker ta sig tillbaka.
De är unika, men det är bra att vi kan göra saker-
-som bara ett fåtal klarar av.
Klienten har haft diarré på väggarna, golvet och i badrummet.
Några av killarna hittade en handgranat.
Det är som en familj. Verkligen. Det är alltid ett roligt jobb.
Vi ses, raring. Jag älskar dig och Anne.
Okej. Nu kör vi. Fan, jag skulle ju ditåt.
Jag måste sluta svära nu, för jag blir filmad.
Jag är som Sandra. Vi hanterar mycket skit.
Åt båda hållen. Jag menar, jävligt mycket skit.
Vi tar itu med våra klienter, sen tar vi itu med skiten vi ska städa upp.
Förstår du vad jag menar?
Det handlar om psykisk hälsa och handikapp.
Det handlar om folk som inte kan ta hand om sig själva.
Det är därför vi är där. För att hjälpa dem.
Där dömer vi inte nån.
Om man tror att man är domare ska man inte ha det här jobbet.
Det är enkelt. Var inte här om du ska döma.
-Jag har tvivlat sen dag ett. -Titta på ärret i ansiktet.
Berätta hur du fick det. Kom igen.
Pentridge, 1986. Jag var 16.
Jag satt mina första fyra år där.
Delfiner. Med simfötter.
-Han var en bra fotbollsspelare. -Jaså?
Ja. Han var mångsidig. Titta, han är rik också.
Nej, bara ett bloss. Det är frukost.
För er som ska rocka loss, lägg det i min sked!
-Sprutor i massor. -Ta god tid på er här.
-Det är sprutor överallt. -Ett, två, tre...
Ha inte bråttom. Tänk på var ni sätter fötterna.
Brian, av allt det här, vad ser vi som personliga ägodelar?
Dokument med Devs namn på behåller ni. Foton, smycken, pengar.
STC STÄDAR OFFENTLIGA BOSTÄDER ÅT STATEN.
DEVONS TILLHÖRIGHETER SKA BORT, DÅ HAN SKA FLYTTAS.
Vi ska inte städa idag.
Vi ska fokusera på att få ut allt skräp. Se upp för vassa föremål.
Tre av er får flytta släpet och ta ut allt.
Jag och Meredith tar hand om det roliga.
-Vackert. -Det ser bra ut.
Jag har städat här i knappt två år.
Han renoverar alltid, sagt med parentestecken.
Han försöker alltid fixa till huset. Det finns en metod i det han gör.
Men han avslutar aldrig nåt och river bara stället.
Det är inte säkert att bo här nu. Vidare till nästa ställe.
-Skyddshandskar. -Man måste hålla koll på allt.
Jag hämtar skyddshandskar.
Spruta. En bit i taget.
Jag vill inte heller sopa upp nåt.
Det är som plockepinn. Som barn plockade man upp...
Vem visste att det krävdes utbildning för det här?
Jag känner Devon. Jag har känt honom i några år.
Han växte upp på gatan. Bodde på gatan. Kände alla.
Det här borde visa var han befinner sig mentalt.
Det visar hur han mår.
Han har varit med om så mycket hemskt att det inte ens är kul.
Många har gått igenom trauman, men när folk ser honom...
"Titta på pundaren på gatan." Det finns en anledning.
Så där ja. Vi har ett bra arbetslag.
Alla bryr sig. Och alla har ett hjärta.
Vi är ett speciellt gäng.
-Vi är inte här för att plocka skräp. -Du är speciell på ett speciellt vis.
Jag frågar mig själv vad fan jag gör här.
Men jag gillar det. Det är enkelt.
Jag struntar i vad folk säger.
Det är ett superjobb och man måste vara superbra för att vara med.
Menar ni allvar? Jag byggde dem.
Och mina lådor! Var fan hamnar lådorna utan toalettbordet?
Titta på mig. Jag har tre huggtänder. Jag är ett vilddjur.
Så går det när man sitter inne länge.
Gud är en jävla hund. Vet du varför? För att min förfader var Buddha.
Jag är Brahman Maharaj. Det är min blodslinje. Du kan inte ändra på det.
Han är min farfars farfars jävla farbror, okej?
Ja, din feta opiumrökande fittjävel!
Om du är en idiot och dömer mig för utseendet, är du en dåre.
Jag älskar när folk trycker ner mig-
-för då trycker jag ner dem blixtsnabbt. Du ska få se.
Men oftast är jag idioten som går tillbaka och hjälper dem upp.
Det är inte kristendom eller buddism.
Jag är bara mig själv. En hygglig jävlig kille.
Ni borde lära er att göra samma sak. Dra åt helvete.
TRAUMASTÄDERSKANS CHOCKERANDE HISTORIER
Sandra Pankhurst, du har en otrolig livshistoria.
-Den är lite galen. -Vilket liv!
Det är nästan omöjligt att föreställa sig.
Jag behöver inte Luna Park.
Är det på grund av din livshistoria som du orkar-
-städa upp smutsen hos andra människor?
Det har gett mig en passion. Jag avskyr att se folk lida.
-Du känner till det där? -Ja. Jag vet vad lidande är.
2017 HAMNADE SANDRA I RAMPLJUSET EFTER EN BIOGRAFI.
SEN HON SLUTADE STÄDA
HAR HON BLIVIT FÖRELÄSARE MED PUBLIK I HELA AUSTRALIEN.
Det här är renande för mig.
Nu när jag har kämpat och har problem med lungorna-
-behöver jag en ny utmaning.
Medan affärerna rullar på i bakgrunden-
-och jag inte behöver gå dit varje dag-
-så är min utmaning att bli en bra föreläsare och hjälpa folk.
Den gemensamma nämnaren är att när jag håller föredrag-
-så vill folk veta: "Jaså, du finns på riktigt?"
Jag tänkte: "Vad menar du? Självklart finns jag på riktigt."
De kan inte fatta att den här personen gick igenom allt det här-
-och överlevde och kom ut på andra sidan.
Men en del av mitt budskap är att ta sig igenom motgångar.
Alla kan göra det. Det sitter i tanken.
Ge ännu en applåd som välkomnande till Drum Theatre-
-för den fantastiska och inspirerande Sandra Pankhurst.
Tack.
Jag tar av och på glasögonen, för jag börjar bli gammal.
Jag ser inget vidare och jag går inte runt så mycket-
-för mina lungor är paj.
Om jag berättade hur det är att vara gammal skulle ni nog ge upp tidigare.
När jag var sju år fick jag veta att jag var adopterad och oönskad.
Föräldrarna som tog emot mig hade ett barn, en dotter.
Sen fick de en son, men sonen dog.
De fick veta att de inte kunde få fler barn.
Så jag adopterades...
Fem år senare får de en son till.
Då fick jag höra: "Vi har gjort ett stort misstag."
"Vi vill inte ha dig. Du är inte längre önskvärd som vårt barn."
TIDIGT 1960-TAL
Som barn älskar man automatiskt. Man vet inget annat.
Man förstår inte varför man behandlas så illa-
-men man längtar efter mer och mer kärlek, för det saknas i ens liv.
Men den kanske aldrig kommer och den kom aldrig.
Du är värdelös! Du gör så här varje gång! Vad är det för fel på dig?
Han var alkoholist och våldsam.
Håll käften! Håll käften!
Jag behandlades som barnet som när deras barn gjorde nåt fel-
-så var det jag som blev slagpåsen.
Jag blev slagen över hela kroppen med ett kopparspö.
Bungalowen blev äntligen klar. Jag fick klara mig själv.
Jag fick inte gå in i huset efter halv fem.
Jag hade inte tillgång till badrummet.
Det fanns en ränna på utsidan som jag fick använda.
På grund av det fick jag bölder. Jag var undernärd.
Jag drabbades av både det ena och det andra.
Det här är jag som ung snorvalp, här i mitten.
Och min syster, min bror, och sen kom det en till.
Det var familjebilden.
Det ser oskyldigt ut, men det är en ren lögn.
Det här är grannarna som räddade mig från att bli knivhuggen-
-på min 18-årsdag av min far.
Det är jag i mitten. En gammal räv...
Då var jag nog 18 år gammal.
Att se mig själv nu känns så främmande för mig.
Jag kan inte relatera till den här personen.
Jag har levt längre som kvinna än som man.
Det är... Jag ser ingen likhet.
Jag passar inte in. Det är nån jag kände förr.
Jag försökte vara normal, försökte vara allt som samhället ville ha.
Det sista jag ville var att vara annorlunda.
Det var bröllopsdagen utanför Williamstown Gates.
Mitt första barn döptes här.
Jag hade en känsla av ilska som jag inte kunde hantera.
Jag höll på att bli som min far. Jag hatade och föraktade honom.
I silverramen finns den sista bilden jag hade på mina barn.
Den står alltid i förgrunden. Jag tittar på den varje morgon och kväll.
Den betyder mycket för mig.
Det ser så oskyldigt och ungt ut.
Och... Det är en svunnen tid.
Det andra barnet föddes, och jag kunde lätt ha tagit det barnet-
-och slängt in honom i en vägg, för jag stod inte ut.
Då bestämde jag mig för att ge mig av.
När jag gick stod min äldsta vid ytterdörren och sa: "Hej då, pappa."
Det krossade mitt hjärta i åratal.
Jag kunde inte fira jul eller födelsedagar.
Jag kunde inte fira nåt som hade med barn att göra.
Jag ville ha barnen, men jag kunde inte ha dem hos mig.
Och än idag står det alltid en TV på i det här huset.
Jag står inte ut med dödstystnaden.
Det är sällskapet och oväsendet. Ljudet av att inte vara ensam.
SANDRA KONTAKTAS AV EN ORGANISATION
SOM HJÄLPER ADOPTERADE BARN ATT HITTA SINA FÖRÄLDRAR.
-Hej! -Hej, jag heter Sandra Pankhurst.
-Trevligt att träffas. -Trevligt att träffas. Hur är det?
När jag läste din bok verkade du inte så intresserad.
Jag blev förvånad när du sa att du tänker på det nu.
Jag har aldrig tänkt på att leta upp mina föräldrar.
Om de första inte ville ha mig, varför skulle de andra vilja ha mig?
Att jag är transperson kan bli en chock för dem.
Jag är öppen, men försiktig. Förstår du vad jag menar?
Ja, det är nog en vanlig känsla.
Det är viktigt att ta det i sin egen takt.
Det kan väcka starka känslor-
-varav vissa är svåra att känna igen, eftersom de är från vår barndom.
DET UTVALDA BARNET
Det finns många myter och sägner om adoption och det romantiseras.
Man fokuserar på att barnet ska komma till en bra familj-
-och hur fint det är.
Man har inte tänkt så mycket på vad som måste ha hänt före adoptionen.
Många adopterade pratar om känslan av längtan-
-ända sen de var små, utan att veta vad den handlade om.
En av de viktigaste sakerna är känslan av övergivenhet.
Känslan av att inte höra hemma, inte passa in.
Att aldrig känna sig som en del av familjen.
Den djupa sorgen. Förlusten.
Ibland begravs den djupt, ibland är den ständigt närvarande.
Det hjälper om man kan förstå-
-vad som hände när du föddes.
Det var väldigt vanligt att unga, ogifta mödrar blev fråntagna barnen.
Antingen helt utan deras medgivande-
-eller så tvingades de till att ge sitt medgivande.
Jag vill inte att hon ska lida eller känna obehag-
-under den här processen.
I så fall avslutar vi direkt.
Om hon är som du, Sandra, är hon nog väldigt tålig.
Hon måste vara en tuff satkärring för att vara lika stark som jag.
Men vi får se. Det här är en annan sak.
Vi vet inte hur hon kommer att vara.
Eller ens om hon lever.
Det är nog det viktigaste att ta reda på, om vi kan hitta henne.
-Om hon lever eller är död. -Ja.
Idag går vi en brottsplatsstädningskurs.
Det här är boken.
Det här är märkena som ni får sätta på era kläder-
-när ni är klara, så att ni blir licensierade tekniker.
Dessa kvalifikationer används över hela världen-
-och det är viktigt att vi har dem för att hålla högsta standard.
Och där ni befinner er nu, det är Top Gun-skolan.
Det finns många som kommer att säga:
"Ja, jag kan rengöra efter våld. Jag är tålig."
Vad vet ni om mikrobiologi? Varför är det relevant?
Det betyder allt. Här har vi en hudcell.
En röd blodkropp.
Vi går lite längre in. Vi har mässlingen, HIV, influensa.
Det är här vi jobbar. Vår fiende som vi måste ta oss an.
-Nej, nej! -Nej, kompis.
Det är ditt blod på ytan. Det går rakt igenom mattan.
Dentgår rakt igenom underlaget, och då ser det ut så här.
Innan man började med traumastädning-
-var det alltid familjen som fick städa.
Det är inte bra för dem att behöva se det.
Det är deras sista minne av det.
Folk blir knivhuggna i fåtöljer och sitter där och förblöder.
Vi måste städa upp blodet, bakterierna, maskarna, lukten.
Förruttnelse. Kroppen börjar brytas ner väldigt snabbt.
Kroppens enzymer börjar äta sig själva och förvandlas till vätska.
Den går rakt igenom mattan och underlaget.
Rakt igenom golvbrädorna. Följ bjälkarna, stubbarna, ner i jorden.
Men faktum är att det här är nåt de inte behöver se.
Det är en chock för dem och de bär med sig bilden-
-i hjärnan för resten av livet.
Och när ni sprejar för att lösa upp blodet, suger ni upp det samtidigt.
Det här är leksaken alla tjejer behöver. Okej?
Vi är här för att främst lära oss säkerhet.
Det kan handla om elsäkerhet, bakterier eller virus.
Den största säkerhetsrisken är er mentala hälsa.
Den här typen av arbete kommer att påverka er mentalt.
Det tar sig in och livnär sig på en.
Självmord. Självskadebeteende...
Mord med hagelgevär.
Det där var ett huvudskott. Han är utspridd över hela taket.
Bilar. Bilar är en mardröm.
Sånt här kommer att sätta sig i huvudet på er.
Om man inte har rätt processer, personer att prata med-
-eller kan känna igen symptomen, får man problem.
Då blir ni den som sitter i hörnet och vältrar sig i sin egen skit.
Ni har ett jobb att göra, och det är ett tufft jobb.
Ni måste kunna stoppa undan det och veta att det är säkert där.
Det får inte påverka era liv.
Prata igenom det så mycket ni vill.
Det bästa är att kommunicera och få det ur er.
När det är borta har ni en bättre chans att gå vidare.
Huset har varken el eller vatten.
Inga droger, inget krossat glas, inga faror. Inga uppenbara faror.
Kroppen flyttades nyligen.
Städare uppmanas till försiktighet. Det är mord och självmord.
Vi har huvudsakligen hand om morddelen.
Självmordet kan ha begåtts utomhus.
Om det är utomhus städar det sig självt.
På nyheterna sa de att det var en mor och en son.
Okej. Som tur är får vi inga såna detaljer.
Vi får bara veta sannolik orsak, möjliga vapen-
-och platsen. Det är allt.
Det står aldrig om det är far, son, mor, dotter. Jag vill ha det så.
För det mesta undviker jag att tänka på detaljerna.
Jag tittar inte på nyheterna, lyssnar inte på radio-
-om brott och sånt. Det är så jag hanterar det.
Men ju fler detaljer man får veta om vem som var där, vad som hände-
-hur nån dog, om de kämpade emot...
Såna detaljer kan jag spela upp om och om igen.
Förhoppningsvis är ingen som känner offret där.
När klienterna är på plats-
-vill jag säga nåt för att få dem att må bättre.
Men det finns inget man kan säga för att fixa problemet.
Det finns inget ord, ingen fras.
Det räcker att vara där för att försöka hjälpa till.
Jag är på plats och är så tyst jag kan.
Jag behöver inte veta vem eller varför.
Det är grundläggande information.
Det hjälper mig att hålla en linje mellan de två sakerna.
Man får se det som en städning.
Men när man får veta mer blir det mer än städning.
Hur gick det på jobbet idag? Var det okej?
Det var ganska tufft. Det börjar påverka mig.
När det är barn med i bilden...
Om det rör barn, eller om man är i ett barnrum, så blir det verkligen...
-Allt blir lite mörkare. -Ja.
För mig känns brytpunkten som-
-när man inte kan kontrollera sig på vissa sätt.
Vissa saker har man alltid haft kontroll över.
Nu är man plötsligt en passagerare.
Man inser att man är på djupt vatten innan man visste att man simmade.
Tror du att det påverkar ditt arbete rent känslomässigt?
-Hur hanterar du det? -Det påverkar mig. Definitivt.
Man inser att hemska saker händer hela tiden.
Det är konstant. Folk dör på hemska sätt varje dag.
SANDRA HAR DRABBATS AV EN ALLVARLIG LUNGINFEKTION.
EFTER EN VECKA PÅ AKUTEN
ÅTERHÄMTAR HON SIG NU PÅ EN REHABILITERINGSKLINIK.
Jag tappade min vattenflaska på golvet.
Jag satte mig på golvet, men kunde inte resa mig.
Jag fick en panikattack. Jag kräktes och kräktes.
Jag kunde inte sluta hosta. Jag kunde inte andas.
Jag visste att jag var tvungen att ringa professor Langdon.
Varje gång jag har åkt till sjukhus med lunginflammation eller nåt sånt-
-hör man folk som håller på att kvävas-
-och hostar och gapar och skriker.
Man hör folk dö hela tiden av andningsproblem.
Det är väl det som kommer att hända mig.
Döden skrämmer mig inte. Det är själva döendet som skrämmer mig.
När man är borta är man borta.
Hej, Jackie. Kom in, raring. Jag väntade mig inte att se dig idag.
Hoppa aldrig in i en bil med henne på kvällen. Hon driver en till vansinne.
Hon tycker att jag kör sämst.
-Den värsta passageraren. -Vi blev nästan ovänner.
-Hon kan inte köra. -Jag är en bra förare.
Jag ville slå in skallen på henne. Jag struntade i att hon var gammal.
Jag borde ha fått göra det.
-Vad har du haft för dig? -Jag har sett dem jobba här.
-Och som du kan se... -Förföljer du dem?
Det är Trudy på kontoret. Hon jobbar jämt. Hon slutar aldrig.
Hon är väldigt duktig. Fabriken är tom.
Nån tar min parkeringsplats. Det gillar jag inte.
Jag gör rehabiliteringen, men jag måste ta det lugnare-
-för jag pressar mig själv för hårt.
-Jag har svårt att lyfta benet. -Ja.
Jag har inte tränat.
-Jag brukar vara pigg på det... -Jag vet.
Jag lever hellre än är död. Förut hade jag en obekymrad attityd.
"Om jag dör, dör jag. Om jag lever, lever jag." Men jag vill ju leva.
Vi har fortfarande berg att bestiga.
Men det senaste halvåret har det funnits stunder då du har tänkt:
-"Jag är trött på att vara sjuk." -Ja. Definitivt.
Det är stora ord från dig.
Det får varningsklockorna att ringa, för om man ger upp så dör man.
Jag var sjuksköterska.
Hon mådde inte bra och jag tänkte ta fram sorgklänningen.
-Men hon har återhämtat sig. -Ja.
När hon svär åt mig blir jag lugn.
Djävulen bär Prada. Fattar du? Jag blir kvar ett tag till.
Det är Tinkerbell. Hon är den snällaste.
Hon är vår äldsta katt. Vi har tre katter.
Jag rastar hunden.
Jag kan visa hur man gör, om ni inte vet.
Du har så många låtar i huvudet. Det har du. Du kan alla.
-Vi har låtar i huvudet hela tiden. -Ja. Det är bra.
Vi ska skriva en ny låt om tandläkaren som heter...
-Den ska heta "Dental Rock". -Den blir nog bra.
Ja, vi är båda...
...med i ett band.
Vi är med i ett band som heter Odd Bods.
Och vi finns på YouTube.
Okej, Google.
"Black Jacket" på YouTube.
Jag sjunger på den här.
Vi träffar många som inte kan ta hand om sig själva-
-så vi underhåller deras fastigheter regelbundet.
De kan ha drog- och alkoholproblem. De kan ha psykiska problem.
De kan ha fått en hjärnskada.
Vi hjälper dem med att kunna få bo i ett rent hus.
Vi drar en lättnadens suck när de är klara.
De är vår livlina.
-Vem är din favorithjälte? -Vem tror du?
-Stålmannen, eller hur? -Kom igen.
-Avslöjande, eller hur? -Ja.
Ända sen jag flyttade hemifrån. har jag behövt hjälp hela tiden.
Det där är en Share Bear med modernt magmärke.
De känner mer vänskap med oss för att vi är städare.
Vi vill att folk ska känna sig trygga men vi kan inte trolla med trollspön.
Vi är inga psykiatriker. Vi är inte psykologer.
Vi kan bara göra vårt bästa.
Hur länge har du städat åt mig, Noah? Ett tag, va?
Nästan ett år. Kanske lite mindre.
Vi har en relation nu.
Det kan ta en halvtimme för dem att städa.
För mig skulle det ta två dagar.
Jag har nåt som ser ut...
På röntgen ser det ut som en ninjastjärna som håller ihop skallen.
Jag har en knäskena när jag går.
Jag kan öppna och stänga handen, men det är svårt med den här handen.
Efter olyckan fick jag lära mig att gå, prata och tänka.
Jag gick från bebis till 31.
Sen blev jag bebis igen och fick lära mig allt igen.
Värdet på pengar, alltihop.
Det var ganska svårt, men jag har ju gjort det förut.
Det hände den 23 december 2001.
Det var en fin julklapp...
Vadå, ska jag gråta?
Vem bryr sig om jag gråter?
Du bryr dig inte.
Jag kan lika gärna gå vidare med mitt liv och le och inte oroa mig.
"Det hände mig. Varför hände det mig?"
Det hände mig, ja. Gå vidare med ditt liv.
Ingen bryr sig ett skit om vad som hände dig.
Sånt är livet.
Livet ger folk både bra och dåliga kort. Sånt är livet.
-Finns det några förbjudna ämnen? -Nej, inget är förbjudet.
Är det nåt du vill prata om mer än annat?
Jag tänkte att vi kunde vara lite obscena-
-för jag vill skriva en bok till.
Igår fick jag veta att jag har en hjärntumör.
Sandra. Herregud!
Jag ramlade i veckan och har slitit av huden här.
-Hur är det med... -Andningen?
Det är bättre än på länge, men det är alltid ett problem-
-för jag har en halv lunga här och sex klaffar på den sidan.
Vad gör man åt tumören? Vad...
Jag fick veta det igår och väntar på att specialisten ska ringa.
Det är allvarligt, men godartat.
Nu välkomnar vi dagens stjärna.
-Sandra Pankhurst, gott folk! -Tack, allihop.
Jag ville vara normal, varken mer eller mindre.
Det var därför jag gifte mig och fick två barn, men jag klarade det inte.
Jag tänkte: "Jag måste ta mig ur det här för barnens skull."
SLUTET AV 1970-TALET
På den tiden togs skilsmässan ut på grund av homosexualitet.
Domaren förbjöd mig att prata med eller röra mina barn-
-eller samtala med dem, för då skulle de bli smittade.
Visste du att du ville byta kön?
Det visste jag inte då. Jag visste bara att jag var annorlunda.
Jag visste att jag var feminin, men jag var förvirrad.
Efter att ha hängt en tid på gaybarer-
-vilket chockade mig, för jag såg män kyssa män-
-kvinnor som kysste kvinnor, och det var så främmande för mig.
Jag hörde att man kunde ta hormoner och sånt-
-och förändra sin kropp, och så vidare.
Det var som ett ljus som tändes. Jag visste vad jag måste göra.
Jag tänkte: "Vad ska jag göra?" Så jag gick med i några dragshower.
Jag prostituerade mig på St. Kildas gator.
Jag satt på mitt rum, och mitt rum var inrett-
-som om jag var rik och berömd.
Jag tänkte att om det ser glamoröst och fantastiskt ut-
-tänker de: "Hon tjänar bra." Hon måste vara en höjdare."
Samtidigt tog jag också en massa droger.
På den tiden hade vi mandies.
Mottot löd: "Mandies gör dig pilsk."
Som prostituerad innebar det att jag drog in mycket pengar.
Man gjorde konster som aldrig förr, som om man var med i en cirkus.
Man kan självmedicinera massor-
-men ju mer man tjänar, desto mer lägger man på sig själv.
Man skämmer bort sig själv, man gör ovanliga saker.
Det är inte det bästa livet, men det handlar om överlevnad.
Vad har du lärt dig om människan?
Har du bearbetat traumat?
Jag vet inte hur du klarar det. Det var hemskt.
-Blir du nånsin ledsen? -Vi andra säger: "Hur?"
Hur kom du på fötter igen? Hur...
Det här är showgirlen Sandra när hon hade en byst på 120 cm.
Mitt artistnamn var Celestial Star.
Konferenciéerna kallade mig Celestial Monstar...
Nu har jag bröstvårtor mitt ute i ingenstans.
Jag får förlita mig på kycklingfiléer.
Här är jag som prostituerad på Hay Street i Kalgoorlie.
Kunderna kom in i det rummet och gick inte längre.
Sen hade vi ett kärl och sköljde av dem och inspekterade dem-
-och kollade dem innan vi gjorde nåt.
Yngre. Rosenkindad. Inte så full av synd som jag är nu.
Mitt liv har varit som en berg- och dalbana.
Varierat, utmanande. Framgång, misslyckande, varierat.
Sen har vi vittnesmålet om våldtäkten.
Han hamnade i fängelse.
Det var en läskig upplevelse, men så är det.
Sen har vi de här hemska kläderna som jag tyckte att jag var snygg i.
Det var tur att hundarna inte var ute. De hade jagat mig.
Det var när George och jag gifte oss.
Det här är Johnny Hotcock, som jag hade en affär med-
-sent under förhållandet med George.
Mitt liv har inte varit en katastrof.
Det har varit erfarenhet efter erfarenhet.
Vissa är bra, andra dåliga, men det är normalt.
Alla har bra och dåliga erfarenheter.
Jag tror att livet ger dig en bra historia-
-och även en som är hemsk.
Våldtäkten var en gudagåva, för den räddade mig från prostitution.
Jag klarade inte av det längre. Jag valde ett hederligt liv.
Därför säger jag att man inte ska ge upp. Var positiv.
Man vet aldrig var man hamnar, vart man är på väg.
EFTER ATT HA BÖRJAT LETA EFTER SINA FÖRÄLDRAR
FÅR SANDRA NYHETER FRÅN ADOPTIONSBYRÅN.
HENNES MOR LEVER FORTFARANDE.
-Hej, Sandra. -Hej, raring.
Jag kan inte komma till mötet idag.
Jag har precis avslutat ett personalmöte.
Jag kommer att få ett samtal från min mor.
Margaret från adoptionsbyrån har hört av sig.
-Visst är det fantastiska nyheter? -Ja, det är det. Ja.
Hon jobbar tre dagar i veckan.
Hon har tydligen en stygg humor, precis som jag.
-Herregud. -Ja.
-Vad gör hon? -Hon är lärare. Konstlärare.
Teaterlärare. Teater- och musiklärare.
-Du skojar. -Ja.
-Så... -Det är lite likt, eller hur?
Ja, lite. Vi är skådespelerskor båda två.
Vet hon att du är kvinna?
Ja, det är inga som helst problem.
-Och hon är skotsk. -Är hon skotsk?
-Ja. Ja, så jag tänkte... -Lägg av!
-Jo! -Herregud.
Ja, så jag får nog ta på mig kilten.
Jag är så glad. Jag är verkligen glad, Sandra.
Grattis. Jag hoppas att ni får en trevlig pratstund.
-Okej, raring. Hej då. -Okej, tack. Hej då.
Klart. Så där ja.
Hur kändes det att få den nyheten?
Okej. Jag är varken överförtjust eller likgiltig.
Det var bara nyheter.
Hon har tre vuxna barn.
De är i 60-årsåldern. Jag är äldst.
Det var inte hennes val att lämna bort mig. Det var påtvingat.
Hon kunde inte behålla barnet.
Hennes föräldrar hade sagt att jag dog i barnsäng-
-och att hon aldrig skulle tänka på det igen.
Det var bara att gå in, få ut det och gå vidare.
Det blir klockan nio nån kväll.
Hon ska ringa mig och sen får vi se vad som händer.
-Det här är trädgården, alla lådor. -Herregud...
Vänta tills ni får se insidan.
-Hur kunde nån bo där? Så sorgligt. -Det är tvångsmässigt samlande.
Skillnaden mellan samlande och elände är om det är matavfall eller inte.
Det här är husets bästa rum.
Herregud.
Jag fixar inte... Förlåt, jag känner lukten ända hit.
Om några dagar är huset tomt och då städar vi.
-Efter dig. Nej, jag skojar. -Jag kan inte gå in.
Det här är ett nivå nio-jobb. Mannen är avliden.
Ser ni hur organiserat det är? Årtionden av tidningar.
Det mesta är papper eller vatten.
Det finns ungefär 40-50 såna här.
De har stått här så länge att de är tomma. Det finns inget vatten kvar.
-Det här är vardagsrummet. -Det är mycket, eller hur?
Man inser hur mycket det är.
Det är blött. Det är hål i taket.
Det är det som luktar.
Det finns spillning här, så det kan vara råttor eller möss.
Jag hör ett ljud. Vad är det?
Man försöker uppskatta hur mycket saker som finns här.
Hur många personer behöver vi?
Hur många kan riskfritt jobba här?
Ja, det var... Det var förkrossande för hans syskon-
-för varje gång de träffade familjen var det utanför hemmet.
Familjen beskrev honom som en rolig farbror och en varm man.
Men man tänker på den avlidne-
-och hur de klarade sig och vad som ledde fram till det här.
Jag tänkte att du kanske hade te i termosen.
Kaffe. Jag behöver tio koppar kaffe om dagen för att jag ska orka.
-Jag älskar såna här jobb. Älskar. -Ja, de är bra.
Det är fascinerande att se människorna-
-som han har bott granne med i 20-30 år.
Nån som inte visste vad som fanns i huset.
Många grannar säger: "Det anade jag inte."
Nio gånger av tio träffar man folk i trädgården-
-när man gör ett jobb. Man går förbi dem på gatan utan att reagera.
De ser inte smutsiga eller ovårdade ut.
De är fungerande som du och jag.
Man kan inte se på en person på gatan-
-vad som finns bakom en stängd dörr.
Vi slänger allt.
Vi måste hitta en förlovningsring.
Man förstår inte hur han överlevde.
Han satt nog här för att titta på TV. Trauman brukar utlösa sånt här.
Han kanske har förlorat nån. Det kan också vara en generationsfråga.
De kan ha gått igenom en period då de hade det knapert.
Då är det svårt att släppa saker.
Vi är nog ett eller två dåliga beslut från att leva exakt samma liv.
Ekonomisk undergång, psykisk sjukdom, ett trauma.
Det finns en gemensam historia.
Vi är medkännande för att vi vet. Omfattningen spelar ingen roll.
De kan verka mer oregerliga, men det har hänt mig också-
-att jag har tappat kontrollen helt.
Jag känner personligen-
-att vi har delat upplevelser.
De är mina konstverk. Målarpenslar.
Jag har bakgrund som inredare och eventanordnare.
Jag har samlat på mig mycket.
Den färgen skapade jag med Porter's Paint.
De här penslarna använde jag.
En av mina evenemangsserier var Simple in masse.
Simple in masse är bara gamla penslar i en glasbehållare.
Jag älskar den looken. Det är min estetik.
Kom, jag ska visa er.
Jag vet att det här stället inte är perfekt-
-men för mig är det fridfullt och lugnt.
Jag har inte röran i huvudet kopplad-
-till röran i huset.
Många av våra klienter drar för persiennerna-
-och gardinerna för att göra det så mörkt och eländigt som möjligt.
När jag ser ett rum fullt av skräp, så bär man med sig skräpet.
Det ser ut som en audition för "Extrema samlare"...
De är från ett palats i Indien.
Guldkaktus. Spegelklot. Vaser.
Vinflaskor i lådor.
Det här är efter att ha slängt två lastbilar fulla med saker.
Det är en del av min samlartid.
Det är så jag förstår samlarna.
Både hur snabbt och långsamt det byggs upp och tar kontrollen.
Idag vill jag bli klar med insidan.
Sen har vi två dagar utomhus.
Jag hamstrade. Det var inte förrän jag behövde bli av med det-
-som jag insåg hur mycket jag hade och hur svårt det var att slänga det.
Jag ställde av allt på en soptipp med pappa en dag.
Jag rensade ut skräp ur mitt liv och min bostad.
-Där är en råtta. Där sticker han! -Nej, nej, nej.
Av allt jag har gjort i mitt liv-
-hade jag aldrig väntat mig att traumastädning-
-skulle bli en av de sakerna.
Och det var en av de mest givande sakerna jag någonsin gjort.
Vill du ha vatten? Jag vet att jag är torr som fnöske.
En rolig sak med att vara Sandras vän är att jag lär mig nya ord.
Orden ur min mun... Du skulle se sakerna som har varit i den.
Det bara fortsätter.
Sammanhanget faller bara samman. Det är otroligt.
Du berättade inte din historia. Inte alls.
Jag kände till delar av din historia, men du gick inte ut med den.
Genom hela vägen till berömmelse-
-och du har gjort en enorm resa, men förblivit samma person.
Varje hund har sin dag, och en byracka har två.
Vem kunde ana det? Pojkspolingen från West Footscray...
Sandra Pankhurst, du är en fantastisk kvinna-
-som har övervunnit händelser i livet-
-som skulle göra de flesta av oss till snyftande krakar.
Du har utstått övergrepp och hat av värsta sort-
-men ändå rest dig för att stötta andra med trauman-
-genom din traumastädfirma och dina föredrag.
Jag pratar om mitt liv för att främja omtanke, medkänsla-
-värdighet, respekt och vänlighet-
-positivitet och vikten av att se till helheten i livet.
Jag är väldigt stolt över den jag har blivit.
Vi är alla trasiga själar. Vi behöver alla kärlek och respekt.
Alla behöver känna sig delaktiga i något.
Kom igen, alla ombord.
Eftersom du har sett båda sidor kan du hjälpa folk genom deras smärta.
Ja, det har varit en kamp.
Men den kampen gör en starkare och till en bättre människa.
Jag är chockad över responsen från alla.
-Hej, hur är det? -Underbart. Du är också underbar.
Tack, raring. Tack.
Du växte upp utan kärlek, men det finns mycket kärlek här.
Acceptansen är överväldigande.
Var positiv, var stark, och gör ditt allra bästa. Tack.
Tack så mycket.
Fick du nånsin reda på vilka dina föräldrar var?
Jag fick reda på vem min mamma är för ett par dagar sen.
Brevet skickades till henne på Alla hjärtans dag-
-vilket jag tyckte var passande. Hon får gärna ta kontakt med mig.
Men adoptionsbyrån ringde idag-
-och sa att hon har blivit lite sämre.
Hon har fått kärlkramp.
Hon börjar bli lite förvirrad.
Hon har tappat några kreditkort.
Jag sa till Margaret: "Jag vill att processen upphör nu."
Jag ville aldrig göra henne upprörd.
Men idag lät hon så ledsen att jag bröt ihop och grät.
Jag sa att jag inte ville det här. Låt det förflutna vara.
Om det är meningen så händer det.
Om jag inte får träffa henne - c'est la vie.
Jag har ingen önskan om att ha en familj.
Jag hade egentligen aldrig nån familj, så det är inget jag vill ha.
WHO har deklarerat att coronaviruset nu är en global pandemi.
Miljontals människor i Melbourne gör sig redo-
-för en total nedstängning. Våra gamla liv är ett minne blott.
MARS 2020
Vi städar upp efter trauman, så jag behöver personal-
-som är mentalt förberedda på att vi kan få mer att göra.
Hej, Sandra. Hur är det?
Ingen fara. Jag ville bara höra hur du mår.
Bara höra hur du mår.
ETT ÅR SENARE
Hej, det är Sandra Pankhurst.
Jag tittade på nyheterna igår kväll.
Reportrarna nämnde muskelforskningen om stamceller.
Jag har KOL och emfysem.
Jag har inte jobbat på ett år, jag driver ett företag-
-på grund av covid.
Jag har muskelförtvining och stickningar i huden.
Jag har även gått ner mycket i vikt.
Jag undrar om det finns ett forskningsprogram?
Det skulle kunna hjälpa mig att återuppta mitt liv.
Ja, visst. Jag tror inte att det finns några kliniska studier än.
Jag tar reda på det och hör av mig.
-Ja. -Under tiden...
Jag har blivit svagare och svagare med åren.
Det har inte gått så bra för mig.
De kan testa den på mig. Jag är lite av ett djur ibland.
Jag kan inte handla själv längre.
Jag kan inte bädda sängen, sen ett tag tillbaka.
Jag kan inte dammsuga eller svabba golven.
Jag är inte lika självständig som förr, vilket är frustrerande.
Läkaren frågade mig i morse-
-om jag hade några hjälppaket-
-eller nåt sånt, och jag sa nej.
Jag tjänar för mycket för att det ska bli aktuellt.
Jag sa: "Jag håller på att ta fram en dödshjälpsplan."
Jag sa: "Jag tror på livskvalitet, inte kvantitet."
För mig låter det skrämmande...
-...att tänka på och gå igenom. -Nej.
Vad säger han? Jag ber om ursäkt.
Och den rör sig i en hastighet-
-som man aldrig har sett i vårt land.
Victoria-bor är väl medvetna om det. De vet vad de ska göra.
Det finns bara fyra skäl att lämna hemmet.
Att handla varor och tjänster när man behöver dem...
När du tänker tillbaka - vilket budskap skulle du ge ditt yngre jag?
Var snäll mot dig själv. Det är inte ditt fel.
Det kommer alltid att finnas trauman i livet-
-för alla lever olika liv.
Alla har haft det svårt.
SANDRA BEHÖVER HJÄLP MED ATT STÄDA HEM
Men det är därför jag tycker att folk ska knyta an.
-Hej, älskling. Hur mår du? -Välkommen tillbaka!
Människor ska ha samhörighet.
Jag hade inte känt till hälften av våra klienter utan det här jobbet.
Jag hade inte vetat att de fanns. De är osynliga.
Det handlar inte bara om städningen. Det handlar om varför vi gör det.
Som människor behöver vi människor.
-Hur mår du, Lauren? -Bra. Hur mår du?
-Jag har aldrig varit hemma hos dig. -Inte?
Det är bara att damma av och rengöra lite.
Min son kommer i helgen, så vi fräschar upp stället.
Gillar du inte att jag åker? Vad är det som händer?
Pauline kommer. Hon tar hand om dig.
Det är en stor dag idag. Vi ska till Sydney för Future Women Conference.
Senast jag lämnade huset var nog i mars förra året.
Men det här blir inte långvarigt.
Det är bara en avvikelse. Vi bockar av det och går vidare.
Du väljer hur ditt liv ska bli.
Vi måste se det positiva i livet-
-och inse att livet ger oss många bra möjligheter.
Se genom dimridåerna och avgör vad du vill ha ut av livet.
Du kanske når dit, kanske inte. Men man måste försöka.
Man ger 150 procent och försöker.
FYRA MÅNADER SENARE
Hej, Zoe. Hur är det?
Vad har ni för er? Meredith!
-Hur är det, Brian? Du ser trött ut. -Det har varit en lång dag.
Jag visste att det skulle bli en lång dag.
Jag ville samla alla så att alla får samma budskap från mig.
Budskapet är att Sandra avled strax efter midnatt i morse.
Det blir ingen begravning. Sandra ville inte ha nån.
Sandra har donerat sin kropp till medicinsk forskning.
Sonen Brendan tog hand om henne när hon gick bort.
Han fick veta att hon var under behandling för fem veckor sen.
Sandra återupptog kontakten med sin son.
Hon ringde mig i fredags morse och sa:
"Jag ville bara säga att jag åker hem idag."
Jag sa: "Toppen. Vad händer?"
Hon sa: "Han kommer och hämtar mig och kör hem mig."
När jag pratade med henne på måndagen-
-frågade jag om hon behövde nåt.
"Okej, vi hörs imorgon."
Hon sa: "Du behöver inte ringa mig imorgon."
Jag sa: "Är du säker?" Hon sa: "Ja."
Jag sa: "Okej, jag ringer på onsdag."
Men vi kom aldrig dit.
Jag har hört att han höll henne när hon dog.
Jag tror att det fick henne att våga släppa taget.
Hon fick dö i frid.
TILL MINNE AV SANDRA
Hur vill jag bli ihågkommen?
Som...en snäll människa.
Varken mer eller mindre.
Text: Joakim Sandström Iyuno