Aboriginer och boende på Torressundöarna varnas
för att programmet kan innehålla bilder och ljud från människor som avlidit.
GRUNDARE AV STC - SPECIALISTSANERARE
Trauma är... Hur skulle jag beskriva det?
Man drabbas av trauma när nåt helt oväntat sker.
Det är en chock. En förändring i vardagsrutinen.
Det är då bedrövelsens gen dyker upp. Det är tidens tecken.
-Vad gör en specialistsanerare? -Vi sanerar efter dödsfall, självmord...
...patologiskt samlande och allt skitgöra ingen annan vill göra.
Nyligen hade vi en kvinna som legat i ett badkar i åtta månader.
SANDRA BEHÖVER HJÄLP ATT HÅLLA HEMMEN RENA
-Inte ett jobb för blödiga. -Bara vissa klarar av det jobbet.
Tror du att det är på grund av ditt förflutna som du kan...
Jag vill inte att andra ska uppleva det jag upplevt.
Du är en hjälte.
Vi är alla sönderbrutna. Alla har varit med om nåt. Alla.
Och eftersom du upplevt båda sidorna kan du hjälpa folk att hantera det.
Ja, det har varit en kamp. Men kampen gör dig starkare och en bättre människa.
FEBRUARI 2019
PORT MELBOURNE AUSTRALIEN
-Var helgen bra? -Ja, jag jobbade på Sacred Heart igår.
-Jag var helt slut efteråt. Det var stort. -Ja.
Cheryl, det här är Brian. Han kommer att slå sönder ditt kök.
-Jag ber om ursäkt i förväg. -Det behövs inte.
Vi gillar vårt jobb, för vi förändrar människors liv.
Vi har en kvinna som har problem med patologiskt samlande.
Hon hade ett perfekt hem men fick problem när hon blev av med jobbet.
Hon har två äldre funktionshindrade barn som bor med henne
så vi måste hjälpa henne på fötter.
Antingen är det nåt dött här. En pungråtta, en råtta
eller så är det nåt annat galet här.
Vi måste rensa i hallen för att kunna flytta saker till baksidan av huset.
Allt på golvet här är djuravföring.
Allt i det här rummet är förorenat så allt ska bort.
Burkarna ruttnar så de är inte till nån nytta över huvud taget.
Som ni kan se har huset förfallit i tio år så...
...det kommer att krävas mycket arbete för att få tillbaka dess forna glans.
Mamma!
OMDEFINIERA MÅLET OM DU INTE LYCKAS
Mamma!
Jag tror inte att nån föreställer sig det här, för det inget man planerar
att ens liv ska bli. Vare sig man är fattig, rik eller så.
Det är inte demografin som avgör om man ska råka ut för nåt traumatiskt.
Det är omständigheterna.
Det där är skräp för mig. Skräp, skräp, skräp.
-En lyckobringande katt? -Vi kan nog be den dra åt helvete.
Om det är omständighet som måste hanteras
så måste det ske så välvilligt och omtänksamt som möjligt.
-Vad är det här? -Ett pris jag vann på jobbet.
Ett pris för din prestation. Det måste vi behålla.
Vi behåller de färgglada för att ge färg åt tjejernas rum.
Vi ser på det och säger: "Jösses, vilken röra".
Men de tittar och säger: "Mitt liv är över."
Det var en bra dag. Jag ler.
Där är min man och flickorna när de var små.
-Allt det här är minnen, eller hur? -Jag är så glad att de dykt upp.
Ser du? Det var det jag sa. De röker men jag dricker.
Ja, jag saknar... saknar saker.
Jag är osäker på hur det gick så långt.
Jag fattar inte att jag lät det ske. Det är inte jag.
Den kan bli du, jag, eller vem som helst imorgon. Därför dömer jag inte nån.
Man vet inte vad som kan ske. Livet är väldigt bräckligt. Det kan...
STC:s HUVUDKONTOR
Vi tar hand om djurhamstring och sanering efter husdjur.
Ockuperade och förstörda hus. Sanering av lukt, mord, självmord, dödsfall,
dödsbon, mögel, översvämning, brandskador.
Sanering efter knarklabb, industriolyckor och vi jobbar för fastigheterna,
så vi hanterar både fattiga och rika familjer.
Vi har alla utbildningar som krävs för våra anställda.
Med all den kunskap jag har fått sen jag arbetade från en skåpbil dag och natt.
Jag har en obotlig lungsjukdom för jag hade inte rätt skyddsutrustning.
Nu är jag en ninja. Sätt på er skyddsutrustningen
annars slutar ni som jag. De har lärt sig genom mina misstag.
Om vi går ut här så har vi vår tvättstuga.
Allt som har med hamstring och smuts att göra tvättas här.
Om det rör sig om blod eller avföring kasseras det.
Vi gör både inomhus och utomhus. Vi har luftrenare, urinsanering.
Vi har medel för att behandla golven och absorberingsmedel för spyor.
Vi har material för att hantera allt.
FÖRTRÄFFLIGHET ÄR INGEN TILLFÄLLIGHET
Det är i Safety Beach. En diarréolycka i tvättstugan och badrummet.
Vi har en dödsolycka i trafiken.
Är du fortfarande inlagd? Det är inte bra.
Vi tar oss dit genom nödkörfältet.
Kan du sova i sängen? Jag vill inte att du sover där om den är angripen.
När jag startade företaget för 30 år sen var det i princip jag och en skåpbil.
Men vi tog mycket större marknadsandelar än jag hade trott.
Vi var det största brottsplatsstädnings- företaget i Victoria.
God morgon. Du talar med Sandra.
Vad man än gör i livet ska man ge det 150 %.
Man kan vara den bästa toalettstädaren i kvarteret.
Du kan vara den bästa... Vad du vill. Man ta vara på de chanser livet ger en.
Jag är väldigt stolt över vad vi uppnått.
Vem som helst kan bli sanerare. Vem som helst kan röja upp.
Men vi är utbildade och barmhärtiga.
Med facit i hand så har det varit kämpigt.
Med facit i hand så är det det bästa jag gjort.
Företaget är som mitt barn.
Okej, om du behöver nåt så kan du... - Ursäkta.
Det kan vara inlärt beteende också. Föräldrarna kan ha varit hamstrare.
Man härmar det man ser.
Sluta!
Okej, jag... - Ursäkta! Lägg av. Jag pratar i telefon.
Det är en syrgaskoncentrator, så när jag mår illa,
vilket jag gjort senaste veckan så använder jag den flitigt under dagen.
Jag har inte den när jag sover, men jag använder den dagtid.
Den är väldigt tyst och intetsägande.
Jag sätter i näsgrimman och då får jag det syre jag behöver.
Jag har alltid haft utmaningar i mitt liv och jag tar mig an dem huvudstupa.
Sandra har KOL, en lungsjukdom som försämrar luftflödet och skadar organen.
Tillståndet har försämrats och läkarna råder henne att sluta med saneringarna.
Vi hade en sanering i Port Melbourne som var ganska intensiv.
Den tog en vecka. Efter den veckan började jag må dåligt.
Det var nog alla patogener i huset.
Det var en grogrund för en infektion i mitt bröst.
Jag gick till en läkare här och han blev förskräckt över mitt tillstånd.
Han ringde en ambulans och skrev in mig på Peninsula Private Hospital.
Sjukhuset upptäckte att jag även hade hjärtproblem.
Jag insåg att om jag blev sjuk så kunde det gå utför rätt snabbt.
Jag vet att du älskade att sanera. Det var ditt liv i trettio år.
Var det tufft att ge...
Ja, det var det. Men det var saneringarna eller min hälsa.
Vad skulle jag välja? Tyvärr satte jag min hälsa först.
Men min personal är mer än kapabla.
PERSONALMÖTE STC
God morgon. Ni får ursäkta jag är lite andfådd och har början till en förkylning.
Det har uppstått en situation. Vi sanerade för vägglöss
och upptäckte en stor mängd metamfetamin.
Storleksordningen var för langning.
Fastigheten hade narkotika till ett värde av 56 000 dollar tror jag.
Under inga omständigheter vill jag att ni ska känna er hotade eller vara rädda.
Det här är inte vår uppgift.
För alla nya ansikten här som jag inte känner igen så heter jag Sandra.
-Är du hemmastadd? Trivs du? -Det har varit intressant.
-Jag har inte haft en dålig dag än. -Den kommer.
Här behöver du inget gymkort. Det är ett tungt och jobbigt arbete.
Du åker ut på traumajobb och du kan bli kallad dygnet runt.
Jag gillar det, men jag är väldigt gåpåig och nyfiken av mig, så...
Och inget jobb är det andra likt. Du får se en helt annan sida av livet.
-Det är alla rum. -En helsanering.
Ja, det är hela rasket.
Socialsanering är inte för alla. Det kan jag försäkra er om.
Det är skitjobbet. Det är hemskt.
-Har du mopphuvudena? -Ja.
Skurborstarna?
Vår framgång är att vi är människor som tar hand om mänskliga problem.
Är du hemma, Shaun? Det är städarna. STC-tjänsten.
Jag är socialsanerare för att jag gillar att hjälpa människor.
Lustig nog är jag inte så förtjust i att städa.
Men man lär sig mycket om hur man är själv och samhället man lever i.
Det är en gunghäst där borta. Den tillhörde nog ett barn.
Så här ser det ut nu. Folk har inte råd att ha ett hem, att bo kvar.
Jag tror att de flesta av min personal har haft det kämpigt under en tid.
Men de försöker återhämta sig.
De är helt klart ett unikt gäng. Men det häftiga är att vi kan göra sånt
som bara en liten bråkdel av människor klarar av.
Klienten har haft diarré på väggar, golv, tvättstugan och badrummet.
Några av killarna stötte på en handgranat.
Vi är som en familj. Vi är verkligen det. Vi har alltid roligt.
-Vi ses sen, älskling. -Vi ses.
Jag älskar dig och Anne.
Okej. Nu bär det av. Fan! Jag skulle ha åkt ditåt.
Jag måste sluta svära nu eftersom det spelas in.
Jag är som Sandra. Vi hanterar mycket skit. Det går i båda riktningarna.
Jag menar, det är rejält med skit.
Vi måste hantera klienterna och så måste vi hantera skiten vi ska städa upp.
Fattar ni? Det rör sig om psykisk hälsa och funktionshinder.
Vi jobbar med folk som inte kan ta hand om sig själva.
Det är därför vi är där, för att hjälpa dem.
Därför dömer vi ingen.
Om du arbetar med det här och är fördömande ska du inte jobba här.
Det är ganska enkelt. Jobba inte här om du är fördömande.
-Jag har varit omskött hela tiden. -Titta på ärret i hans ansikte.
-Berätta hur du fick det. -Pentridge-fängelset, 1986.
Jag var sexton. Jag satt mina första fyra år där.
-Dolphins, med fenor, fattar ni? -Han var duktig på football också.
-Han gjorde allt. Han är rik också. -Nja, inte speciellt.
Det är frukost. Vill ni rocka ska det ligga i skeden!
-Sprutor i överflöd. -Ja, arbeta varsamt här hos Dev.
-Det är sprutor överallt. -En, två, tre...
Ja, så ta er tid. Kom ihåg var ni är.
Vad ska vi se som personliga tillhörigheter av allt det här, Brian?
Det vanliga. Allt där Devs namn står med, bilder, smycken, pengar.
STC sanerar bostäder åt staten.
Idag ska de plocka ihop Devons tillhörigheter eftersom han ska flyttas.
Vi städar inte idag. Vi ska bara ta ut allt skräp.
Var försiktiga med allt vasst. Ni tre tar hand om det här
och Meredith och jag tar hand om framsidan.
-Härligt. -Det ser bra ut.
Jag har städat här i nästan två års tid.
Han renoverar ständigt. Jag säger det inom citationstecken.
Han försöker ständigt renovera huset.
Han har en plan men han gör aldrig klart nåt utan river bara ner saker.
Det är inte säkert att bo kvar så han flyttar till ett nytt hus.
Sprutsäkra handskar. Det är bäst att jag hämtar dem.
Spruta. En åt gången.
Jag vill inte ta en bunt. Det är som plockepinn.
Det där man lekte som barn. Jag visste inte att jag tränade för det här.
Jag känner Devon, sen ett par år tillbaka.
Han växte upp och levde på gatan. Han kände alla.
Det här är ganska talande om var han befinner sig, när man är härinne.
Man ser hans sinnestillstånd.
Han har lidit ett stort trauma. Det är inte att leka med.
Många har råkat ut för traumatiska saker men folk ser bara en knarkare.
Det finns en anledning till det.
Så där. Vi är ett bra gäng. Alla bryr sig.
Alla har hjärtat på rätt ställe. Vi är väldigt speciella.
Vi städar inte bara upp skräp.
Du är särskilt speciell.
Jag frågar mig själv vad jag gör här, men jag gillar det. Så enkelt är det.
Jag struntar i vad andra säger. Man måste vara jättebra för att jobba här.
Skojar ni, för helvete? Jag har byggt de där.
Och mina lådor. Vad ska jag med nattduksbordet till utan lådorna.
Titta på mig. Jag har tre huggtänder. Jag är en vilding, eller hur?
Så går det när man suttit inne många år. Gud är en jäkel. Vet du varför?
Min förfader är Buddha.
Jag är Brahman Maharaj. Det är min blodslinje. Det går inte att förändra.
Han är min farfars farfars jävla farbror. En jäkla opiumrökande fitta.
Om du är en idiot och du dömer mig efter vad du ser är du är dåre.
Jag älskar när folk ser ner på mig för jag sänker dem kvickt.
Men vanligtvis så är jag idioten som går tillbaka och hjälper dem upp igen.
Det är varken kristendom eller buddism.
Det är bara jag som är en schyst jävla snubbe.
Ni borde fan lära er att göra detsamma. Fan ta er.
SOCIALSANERARENS CHOCKERANDE BERÄTTELSE
Sandra Pankhurst, du har haft ett anmärkningsvärt liv.
-Det kan man säga. -Det är svårt att föreställa sig det.
Jag behöver ingen extra spänning i mitt liv.
Tror du att på grund av allt du upplevt gör det okej för dig
att hjälpa andra människor att städa upp deras skit?
Jag tror att min passion kommer därifrån. Jag hatar att se folk lida.
-Du vet hur det är, va? Att lida. -Ja, det gör jag.
2017 hamnade Sandra i strålkastarljuset när hennes biografi kom ut.
Efter att slutat med saneringarna har hon föreläst runt om i Australien.
Det här är väldigt renande för mig. Efter allt slit och min lungsjukdom
kände jag att jag behövde en ny utmaning.
Verksamheten fortgår i bakgrunden och jag behöver inte vara där dagligen,
min utmaning består nu av att bli en bra föreläsare och hjälpa folk.
Det jag har lagt märke till på dessa föreläsningar är människor förvånade.
"Så du finns på riktigt." Vilket får mig att tänka, det är klart att jag finns.
De kan inte förstå att en person som genomlevt allt det, överlevt
och kommit ut på andra sidan.
Men en del av mitt budskap är att övervinna motgångar.
Vi kan alla göra det. Du är så mäktig som du tror.
Ge en stor applåd igen och välkomna till Drum Theatre
den otroliga och inspirerande Sandra Pankhurst.
Tack.
Jag får ta på och ta av glasögonen för jag börjar bli gammal.
Jag har dålig syn och jag kan inte gå mycket för lungorna är paja.
Så om jag berättar hur det är att bli gammal skulle ni hoppa av tidigare.
När jag var sju år fick jag veta att jag var adopterad och inte längre önskad.
Föräldrarna som tog hand om mig hade ett barn, en dotter.
Sen fick de en son, men sonen dog. De fick veta att de inte kunde få fler barn.
Så de adopterade mig.
Fem år senare fick de en till son och då sa de: "Vi har gjort ett stort misstag."
"Vi vill inte ha dig. Vi vill inte ha dig som vårt barn längre."
TIDIGT 1960-TAL
Som barn älskar man automatiskt. Man visste inget annat.
Man förstår inte varför man behandlas så illa, man törstar alltmer efter kärlek
eftersom man saknar det.
Men man får det kanske inte. Jag fick det aldrig.
Du är värdelös! Du gör alltid så här! Vad är det för fel på dig?
Han var alkoholist och väldigt våldsam.
Håll käften!
Jag var det varnande exemplet för deras barn.
Jag var spöpålen.
Jag slogs här och där med en kopparstav.
När småstugan byggts fick jag bo där. Jag fick inte vara i huset på kvällarna.
Jag fick inte använda toan, jag fick ta golvbrunnen.
Så jag fick bölder. Jag led av undernäring.
Det var mycket just då.
Här är jag som en yngling i mitten där. Och min syster.
Min bror och så skulle det komma en till.
Det här var familjeporträttet. Det ser oskuldsfullt ut, men det är en lögn.
Här är grannarna som räddade mig från att bli knivhuggen
av min far när jag fyllde arton.
Det är jag i mitten. Ingen skönhet.
Då var jag nog runt arton år.
Jag känner inte igen mig när jag ser den. Jag kan inte ens relatera till honom
eftersom jag levt längre som kvinna än som man.
Så det är... Jag tittar på bilden och ser inga likheter.
Jag känner ingen samhörighet. Det känns som en gammal bekant.
Jag försökte vara normal. Jag försökte följa mallen
för det sista jag ville var att vara annorlunda.
Här är min bröllopsdag utanför Williamstown Gates.
Dopet av mitt första barn.
Jag hade ett inre raseri som jag inte kunde tygla.
Jag höll på att bli som min far, som jag hatade och föraktade.
I silverramen har jag den sista bilden som jag har på mina barn.
Den står alltid längst fram och jag tittar på den varje morgon och kväll.
Den är väldigt viktig för mig. De ser så oskyldiga och unga ut...
Det är en tid som också flutit förbi.
Andra barnet föddes och jag kunde med lätthet ha tagit det
och slängt honom mot en tegelvägg för jag orkade inte med det.
Då bestämde jag mig för att ge mig av.
När jag gick stod min äldsta son vid dörren och sa: "Hej då, pappa."
Jag var hjärtekrossad i flera år efteråt.
Jag kunde inte fira jul, födelsedagar eller nåt som hade med barn att göra...
...för jag ville ha dem men jag kunde inte ha dem.
Och fram till idag så är tv:n alltid på hemma hos mig.
Jag tål inte tystnaden.
Det håller mig sällskap, det är ljudet. Ljudet av att inte vara ensam.
I takt med att hon blir känd kontaktas Sandra av en organisation som hjälper
adopterade att komma i kontakt med sina biologiska föräldrar.
-Hej. -Hej, jag är Sandra Pankhurst.
-Trevligt att träffa dig. -Detsamma. Hur är det?
Jag minns att du säger i boken att du inte ville forska i det,
så jag blev förvånad när du sa att du tänkte på det nu.
Jag har aldrig funderat på att leta efter mina biologiska föräldrar,
för om första paret inte ville ha mig varför skulle andra vilja det?
Särskilt när jag är transperson. Det kan komma som en chock.
Jag är öppen men försiktig om du förstår vad jag menar.
Ja och det är ganska vanligt. Det är viktigt att göra det i din egen takt.
Det kan väcka många starka känslor, vissa av dem är oväntade
eftersom de kommer från vår barndom.
Det finns många myter kring adoption och det är väldigt romantiserat.
Fokuset ligger på att bebisen eller barnet går till en bra familj och det är härligt.
Det finns inga funderingar på vad som har hänt innan adoptionen.
Många adopterade känner en saknad sen barn, som de inte riktigt förstår.
Framför allt känner de övergivenhet, att de inte hör hemma eller passar in.
De känner sig aldrig som en del av familjen.
En djup sorg. Förlusten.
Ibland begravs den väldigt djupt och ibland är den ständigt närvarande.
Det kan nog hjälpa om du förstår vad som skedde vid den tidpunkt du föddes.
Det var vanligt att unga, ogifta mödrar fråntogs sina bebisar.
Antingen helt utan deras samtycke
-eller så tvingades de att ge samtycket. -Ja.
Jag vill inte att hon lider eller känner obehag på grund av det här.
Om det sker så avslutar vi det då.
Om hon är det minsta som du, Sandra, så är hon väldigt stark.
Hon måste vara en tuff gammal käring för att vara så stark som jag.
Nåja, vi får se. Det är ju det också. Vi vet inte hur hon kommer att vara.
Eller om hon ens lever.
Det är troligtvis ett av de viktigaste sakerna, att se om vi kan hitta henne...
-Ja. -...och om hon lever eller är död.
Idag har vi kursen för brottsplats- och socialsanering.
Här är boken vi använder.
Här är emblemen ni får sätta på era kläder när ni tar licensen.
Kvalifikationerna är erkända i hela världen och de är viktiga att ha
så vi håller så hög nivå som möjligt.
Jag vill bara tillägga att ni är på en elitutbildning.
Det finns många som säger: "Jag kan socialsanera. Jag tål mycket."
"Vad kan du om mikrobiologi?" "Vad har det med saken att göra?" Allt.
Här ser vi en hudcell.
En röd blodcell.
Om vi går lite längre har vi mässling, hiv och influensa. Det är där vi jobbar.
Det är fienden som vi tar oss an.
Nej, nej! Nej, kompis.
Där ser ni blodet på ytan. Den går rakt genom mattan.
Den går rakt genom underlaget och här ser ni vad ni hittar.
Innan vi hade socialsanering så var det familjerna som fick städa.
Jag tror inte att det är så nyttigt att få se det,
för det blir det sista minnet de får.
När nån blir knivhuggen i en fåtölj så sitter de där och förblöder.
Vi måste få bort blodet, bakterierna, larverna, lukten.
Nedbrytning. Kroppen bryts ner väldigt, väldigt snabbt.
Kroppens enzymer startar nedbrytningsprocessen och smälter den.
Det går rakt genom mattan, det underliggande och golvplankorna.
Längst med golvbjälkarna ända ner till marken.
Men det här är nåt de inte behöver se. Det är en chock för systemet
och de bär med sig bilden inpräntat i hjärnan för resten av livet.
När man sprejar för att lösa upp blodet så suger man upp det samtidigt.
Det här är enda leksaken vi behöver.
"Brottsplats- och socialsaningerings biologisk uppsamling."
Det främsta vi ska lära oss här är säkerhet. Vare sig det är elsäkerhet,
bakterier eller virus. Den största säkerhetsaspekten är er psykiska hälsa.
Det här arbetet påverkar er psykiskt.
Det kommer att tära på er.
Självmord.
Självskada.
Mord med eldvapen. Om ni inte listade ut det så var det ett skott i huvudet.
Det är han på taket.
Bilar. Bilar är en mardröm.
Det är sånt här som ni kommer att älta.
Om ni inte har en process, folk att prata med eller känner igen symtomen
så kommer ni att få problem och då kan det sluta illa.
Ni har ett arbete att sköta och det är tufft men ni måste lägga det i ett fack
och veta att det kan ligga där säkert utan att påverka ert liv.
Tala om det, så mycket som ni behöver. Det bästa är att prata av sig, få ut det.
När ni fått ut det blir det lättare att återgå till vardagen.
STC-ANSTÄLLD
Bostaden saknar el och vatten.
Inga droger, inga krossade glas eller nåt farligt. Inget uppenbart, i alla fall.
Kroppen hämtades nyligen. Sanera med försiktighet.
Det är ett mord-självmord. Det blir mordbiten vi hanterar.
Självmordet skedde nog utomhus enligt nyheterna.
Så, om det var utomhus så tar naturen hand om det.
På nyheterna sa de att det var en mor och hennes son.
Okej. Som tur är får vi inte såna detaljer.
Vi får bara den troliga orsaken, vapnen och platsen. Det är allt.
Det står aldrig om det är en far, son, mor, dotter. Jag föredrar det så.
För det mesta försöker jag nog undvika att tänka på detaljerna.
Jag varken tittar eller lyssnar på nyheterna om brott, så hanterar jag det.
Ju fler detaljer vi får om vem som var där, vad som hände, hur nån dog,
kämpade de, alla såna detaljer kan jag spela upp om och om igen.
Förhoppningsvis är det ingen på plats som kände offren.
Vad jag försöker göra om klienten är där, förr ville jag säga nåt tröstande,
men det finns inget som du kan säga som kan göra det bättre.
Det finns inte nåt ord eller mening. Att vara på plats räcker.
Jag arbetar så tyst jag kan.
Jag behöver inte veta vem eller varför.
Jag vill veta det nödvändiga för då kan jag hålla dem isär.
Det är bara en sanering. Ju mer man vet desto mer komplicerat blir det.
Hur var det på jobbet idag? Var det okej?
Det var tufft. Det börjar påverka mig. Särskilt när det finns barn inblandade
eller om det har nåt med barn att göra, när det finns ett barnrum eller så...
-Det blir mörkare, på nåt sätt. -Ja.
För mig känns brytpunkten när man känner att man tappar kontrollen.
Saker som man tidigare haft kontroll på men nu blir man en bisittare.
Som att inse att man är i poolens djupa del utan att veta hur man hamnat där.
Tror du att det påverkar ditt känslo- mässiga tillstånd? Hanterar du det?
-Ja, det påverkar mig. Helt klart. -Ja.
Man inser att dåliga saker händer hela tiden. Det är så.
Folk dör på hemska sätt varje dag.
Sandra fick en kraftig lunginfektion. Efter en vecka hos akutvården
återhämtar hon sig nu i rehabiliteringsavdelningen.
Jag tappade min vattenflaska, jag kunde inte gå upp igen från golvet.
Jag fick en ångestattack. Jag spydde, spydde och spydde.
Jag kunde inte sluta att hosta. Jag kunde inte återhämta andan.
Jag visste att jag måste ringa professor Langdon och åka in akut.
Varje gång jag åkt in till sjukhuset med lunginflammation eller liknande
så hör jag folk som kvävs, får hostanfall och skriker.
Man hör talas om folk som dör hela tiden på grund av luftvägsbesvär.
Det är nog det öde som väntar mig.
Döden stör mig inte. Det är själva processen av att dö som stör mig.
När du väl dör så är det slut.
Hej, Jackie.
Kom in, älskling. Jag väntade mig inte att se dig idag.
Åk aldrig bil med henne på kvällen. Hon driver en till vansinne.
Hon tycker att jag är sämsta föraren. Hon är sämsta passageraren.
Vi var så nära att bli ovänner. Hon kan fan inte köra.
-Jag är en skicklig förare. -Jag ville slå in skallen på henne.
Jag struntade i att hon var äldre. Jag tyckte att det borde vara tillåtet.
-Vad har du sysselsatt dig med? -Jag har tittat på hur de arbetar.
-Som du kan se... -Stalkar du dem?
...där är Trudy, på kontoret. Hon arbetar nonstop. Hon är väldigt bra.
Det är tomt på fabriken. Nån parkerar på min plats. Det ogillar jag.
Jag rehabiliterar nu men jag måste sakta ner för jag tar i för hårt.
-Jag har problem att lyfta benet. -Du har aldrig haft problem med det.
-Nej, vanligtvis är jag lättfotad. -Jag vet.
Jag är hellre vid liv än död.
Tidigare var jag mer nyckfull. "Om jag dör så dör jag. Lever jag så lever jag."
Men nu så vill jag leva. Jag har fortfarande berg att bestiga.
Ärligt talat så under de senaste sex månaderna så var du...
-..."sjukt trött på att vara sjuk". -Ja, helt klart.
Du sa det till och du menade det.
Det var en varningsklocka för om du ger upp så dör du.
Jag har varit sköterska så jag tror på det. Hon mådde inte bra och jag tänkte
att det var dags att ta fram den svarta klänningen. Men hon har återhämtat sig.
-När hon svär åt mig mår hon bra. -Djävulen bär Prada. Jag ger inte upp.
Det är Tingeling.
Hon är den vänligaste och den äldsta katten vi har. Vi har tre.
Jag är ute och går med hunden.
Om du inte vet hur så visar jag hur du går ut med hunden
Precis. Du har så många låtar i huvudet. Du har det. Du kan allihop.
-Vi får låtidéer hela tiden. -Ja.
-Det är bra. -Vi planerar att skriva en ny låt...
...om en tandläkare. Den ska heta "Dental Rock".
-Det blir bra. -Vi är båda med...
...i ett band.
Vi är båda med i ett band som heter The Odd Bods.
Och vi finns på Youtube. Okej, Google. Black Jacket på Youtube.
Det är jag som sjunger här.
Vi träffar många människor som inte klarar av att ta hand om sig själva
så vi tar hand om deras fastigheter regelbundet.
De kan ha knark- och alkoholproblem. Psykiska besvär eller en hjärnskada.
Så vi åker dit och ser till att de lever i ett rent hus.
Vi andas en lättnads suck när de har gjort allt.
De är verkligen en riktig livlina för oss.
-Vem är din favoritsuperhjälte? -Vem tror du?
-Kanske Stålmannen. -Kom igen. Det var väl uppenbart?
I princip sen jag flyttade hemifrån har jag behövt hjälp så gott som alltid.
Det är en Krambjörn med sitt moderna magemblem.
De känner en större närhet till oss eftersom vi bara är städare.
Vi gillar att få folk att känna sig trygga och bekväma men vi kan inte trolla.
Vi är varken psykiatrer eller psykologer. Vi kan bara göra vårt bästa.
-Hur länge har du städat här? -Runt ett år. Kanske lite mindre.
Vi har nån sorts relation nu.
Det tar en halvtimme för dem att städa. För mig skulle det ta två dagar.
Jag har vad som ser ut som en ninjastjärna som håller ihop min skalle.
Jag har ett knästöd för att kunna gå.
Jag får kämpa för att öppna och knyta min hand.
Efter olyckan fick jag lära mig att gå, prata, tänka.
Jag gick från bebis till 31 år och sen fick jag börja om på bebisstadiet.
Värdet på pengar, alltihop.
Det var ganska tufft. Men jag hade lärt mig det en gång så det var lätt.
Det hände den 23 december 2001, så en trevlig julklapp.
Vad ska jag göra? Gråta?
Vem ska bry sig om mig om jag gråter?
Ingen bryr sig så det är bäst att kämpa på, le och inte oroa sig över det.
"Varför råkade jag ut för det?" Det hände. Gå vidare.
Ingen bryr sig om vad du råkade ut för.
Sånt är livet. Vissa får det tufft andra får det enkelt. Sånt är livet.
-Är det nåt som vi inte får fråga om? -Nej.
Är det nåt du föredrar att prata om?
Nej, vi kan vara lite fräcka för jag vill skriva en till bok.
Igår fick jag veta att jag har en hjärntumör.
-Sandra! Herregud! -Jag druttade rejält och rev upp mig här.
-Hur är det med... -Andningen?
Det är bättre men det kommer alltid att vara ett problem
för jag har en halv lunga här och sex klaffar på andra sidan.
-Vad ska du göra åt tumören? -Jag fick reda på det igår...
...så specialisten ska ringa mig. Det är allvarligt men den är godartad.
Utan mer dröjsmål låt oss välkomna dagens stjärna: Sandra Pankhurst!
Tack ska ni ha.
Jag ville vara normal. Varken mer eller mindre.
Det var därför jag gifte mig och fick två barn. Men jag klarade inte av det.
Jag tänkte: "Jag måste ta mig härifrån för barnens välbefinnande."
SENT 1970-TAL
På den tiden var skilsmässoskället som gavs homosexualitet.
Domaren fastslog att jag inte fick tala eller röra mina barn
för då skulle de smittas av det jag hade.
Visste du då att du ville utföra en transition?
Jag visste det inte då. Jag visste bara att jag var annorlunda.
Jag visste att jag var mer feminin men jag var förvirrad.
Efter att ha hängt på gaybarer som chockade mig fullständigt till en början
för jag såg män kyssa män och kvinnor kyssa kvinnor.
Det var så främmande för mig.
Hur som helst så hörde jag nån säga att man kunde ta hormoner och sånt
och förändra din kropp och bla, bla, bla. Då insåg jag att jag måste göra det.
SENT 1970-TAL
Jag tänkte: "Vad ska jag göra?" Jag var med i några dragshower.
Jag prostituerade mig på gatan i St. Kilda.
Jag var i mitt rum och det var utsmyckat som hos de rika och berömda,
för jag tänkte att om det ser glamoröst och fantastiskt så tror de att jag är rik.
"Hon måste tillhöra eliten."
Av samma anledning var det mycket droger.
På den tiden använde vi Mandrax. Grejen med det var att de gjorde dig kåt.
Som prostituerad var det en stor inkomstkälla för mig.
Man gjorde tricks som aldrig förr, som värsta cirkusnumret.
Man självmedicinerade sig så ju mer man tjänade desto mer gick åt en själv.
Man slösar och gör ovanliga saker. Allt för att överleva.
Vad har du lärt dig om människan? Har du hanterat traumat?
-På sätt och vis... -Hur då? Det var hemskt.
Känner du dig nånsin sorgsen? Vi andra undrar: "Hur?"
Hur tog du dig samman? Hur...
Här är artisten Sandra när hon hade 95D i bröststorlek.
Mitt artistnamn var Celestial Star men de kallade mig Celestial Monstar.
Så... Nu är mina bröstvårtor mitt i ingenstans.
Jag får använda kycklingfiléer.
Där prostituerar jag mig i Hay Street, Kalgoorlie.
Kunderna kom in i rummet och stannade där.
Vi hade ett kärl för att tvätta och checka dem innan nåt gjordes.
Här var jag yngre, fräschare. Inte så syndfull som nu.
Mitt liv har varit som en berg-och-dalbanefärd.
Gift, ifrågasatt, framgångsrik, misslyckat, gift.
Sen har vi intyget om våldtäkten.
Han hamnade i fängelse.
Det var en ganska hemsk erfarenhet, men det var det.
Sen har vi den här hemska utstyrseln som jag tyckte jag var fantastisk i.
Men det var det nog tur att hundarna inte var ute. De hade jagat mig.
Det här är när George och jag gifte oss.
Här är Johnny Hotcock,
som jag hade en affär i slutet på mitt förhållande med George.
Mitt liv har inte varit en fullständig katastrof.
Det har varit ena erfarenheten efter den andra.
Vissa var bra, andra dåliga men så är det för alla. Vi har både bra och dåligt.
Jag insåg att livet ger dig en bra historia
och sen ger det dig en dålig också.
Och det var tack vare våldtäkten som jag kunde lämna prostitutionen
för jag klarade inte av det längre.
Därför säger jag att man inte ska ge upp och var positiv
för man vet inte hur det slutar eller var man hamnar.
När hon börjar leta efter sina föräldrar hör handläggaren av sig.
Hennes biologiska mamma lever.
-Hej, Sandra. -Jag hinner inte till mötet idag.
Jag har precis avslutat personalmötet, men min mamma ska ringa mig.
För Margaret från adoptionsbyrån har hört av sig.
-Vilka fantastiska nyheter. -Ja, det är det.
Hon arbetar fortfarande. Tre dagar i veckan. Hon är fräck som jag.
-Herregud. -Ja.
-Vad gör hon? -Hon är lärare. Konstlärare.
-Hon lär ut teater. Teater och musik. -Du skojar.
-Så... -Det är lite som du då...
Ja. Vi är båda skådespelare.
Så hon vet självfallet att du är kvinna.
Ja, det hade hon inga problem alls med. Och hon är skotska.
-Är hon skotska? -Ja, så jag tänkte...
-Lägg av! -Jo.
-Herregud. -Jag får sätta på mig en jävla kilt.
-Jag är överlycklig. Jag är det, Sandra. -Ja.
-Grattis. -Tack, älskling.
-Jag hoppas ni får ett härligt samtal. -Okej, älskling. Hej då.
-Klart. Så där. -Hur kändes det att höra det?
Okej. Jag var varken överförtjust eller likgiltig.
Det var bara en nyhet.
Hon har tre barn, vuxna barn. De är runt 60 för jag är äldst.
Det var inte hennes val att lämna bort mig. Hon tvingades.
Hon fick inte möjlighet att behålla barnet.
Hennes föräldrar hade sagt att jag hade dött vid födseln
och att hon inte skulle tänka på det mer. De åkte in, tog bort det och åkte.
Hon kommer ringa nån kväll runt nio.
Vi får ta det därifrån sen.
-Det är hela bakgården, alla sopor. -Jösses.
-Vänta tills du ser insidan. -Hur kan nån leva så?
-Det är sorgligt. -Det är hamstring.
Enda skillnaden mellan hamstring och smuts är om det är mat inblandad.
Det här är bästa rummet.
-Jösses. Jag klarar inte av det. -Vet du vad? Om ett par dagar...
...så är huset tömt och sen sanerar vi det. Ja.
-Varsågod. Nej, jag skojar bara. -Jag kan inte gå in där.
AFFÄRSCHEF STC
Det här är ett nivå nio hamstringsjobb. Mannen har dött.
Ser ni hur organiserat det är? Det är årtionden av tidningar.
De flesta föremålen här är papper eller vatten.
Det finns runt 40-50 såna här men de har varit här så länge så de är tomma.
Det är inget vatten inuti.
Här är vardagsrummet. Det är så mycket, eller hur?
Vi ser verkligen hur mycket det är. Usch, det där är fuktigt.
Åh, det är ett hål i taket. Det är det som stinker.
Vi har djurspillning här så det finns eventuellt råttor eller möss.
Jag hör ett ljud. Vad är det?
Man försöker uppskatta hur mycket som finns här. Hur många vi behöver vara.
Hur många som kan arbeta på ett säkert sätt här.
Oj, okej.
Ja, det här var verkligen förkrossande för hans syskon
för de träffades alltid utanför huset.
För familjen var han den roliga farbrorn och en underbar varm man.
Man tänker på den avlidne. Vad som ledde dem till det här.
Jag trodde du hade te i din termos.
Kaffe.
Jag behöver tio kaffe om dagen för att klara av en dag.
-Jag älskar jobb som idag. -Ja, de är bra.
Det är fascinerande att folk som varit grannar i 20-30 år med nån
aldrig har insett hur det såg ut inuti huset. Många grannar anar inget.
Det stämmer. Nio gånger av tio möter man nån på väg till ett jobb
och hade man träffat dem på gatan hade man inte misstänkt nåt.
De ser inte smutsiga eller ovårdade ut. De är fullt fungerande som vi är.
Man kan inte ta en människa på gatan och veta hur hans hem ser ut.
Vi ska i princip slänga allt. Vi behöver visst hitta en förlovningsring här.
Det är omöjligt att veta hur han överlevde det här.
Han satt nog där och tittade på tv.
Vanligtvis triggas det här av ett trauma. Om de har mist nån.
Det kan också vara en generationsfråga. De kan ha haft en period
då de levde knapert så de har svårt att slänga saker.
Jag tror att vi är alla två dåliga beslut ifrån att leva precis det här livet.
Vare sig de blivit ruinerade, psykiskt sjuka, ett trauma.
Det är också en gemensam historia. Vi är barmhärtiga för vi vet.
Oavsett storleken av det. De kan tyckas vara mer okontrollerade
men det har funnits tidpunkter i mitt liv då jag mist kontrollen och gått vilse.
Personligen anser jag att vi har delade upplevelser.
Här är mina konstverk. Penslar.
Jag har en bakgrund inom inredning och evenemangsplanering.
Jag har samlat på mig mycket under åren.
Den färgen skapade jag med Porters färg.
Och det här är penslarna som jag använde.
En av mina serier på evenemang var "simple en masse".
Det var helt enkelt gamla penslar i glasmontrar.
Jag älskar det, det är min estetik. Följ med, jag ska visa er.
För mig att komma hem till det här, jag vet att det inte är perfekt
men det ger mig lugn och sinnesro.
Röran i mitt huvud speglas inte i röran i huset.
En sak som jag märkt med våra klienter är att de drar ner alla gardiner
för att göra det så mörkt och eländig som möjligt.
När jag ser ett rum fullt av skräp så bär man på sig allt det.
Det här ser ut som jag hamstrar men det gör jag inte. Jag lovar.
De är från ett palats i Indien. Guldkaktusar.
Diskokulor. Vaser. Vinflaskor i backar.
Det här är efter att jag slängt grejer som motsvarar två entonslastbilar.
Det var från min hamstringstid och det är så jag har ett band med hamstrarna.
Hur snabbt och samtidigt långsamt som det byggs på och tar över.
-Jag vill att vi får klart allt härinne. -Okej.
Sen har vi två dagar att ta oss an utsidan.
Jag hamstrade och det var först när jag behövde bli av med det
som jag insåg hur mycket det var och hur svårt det var att göra sig av med det.
Jag slängde det på tippen med min pappa en dag.
Jag rensade bort skräp ur mitt liv och mitt hem.
-Där är en råtta! Den springer! -Nej, nej!
Av allt jag gjort i mitt liv väntade jag mig aldrig
att jag skulle jobba som socialsanerare.
Det är en av de mest givande sakerna jag gjort.
Vill du ha vatten, älskling? Jag är torrare än en död hunds dase.
Som Sandras vän lär jag mig ständigt nya ord.
Det kommer allt möjligt ut ur min mun. Men du skulle se allt som gått in.
Det tar aldrig slut. Allt faller på plats. Det är otroligt.
Du har inte berättat din historia.
-Nej. -Inte alls, egentligen.
Jag vet brottstycken men du har inte varit öppen om det.
Och efter din berömmelse och du har blivit känd, så är du dig lik.
Jag är ökänd. Varje hund har sin dag, en byracka har två.
Vem kunde ha anat? En liten grabb från West Footscray.
Sandra Pankhurst, du är en fantastisk kvinna som övervunnit sånt
som skulle ha krossat de flesta av oss.
Du har fått utstå våld och hat av det värsta slaget
men du har rest dig och stöder andra genom ditt jobb och dina föreläsningar.
Jag talar om mitt liv för att verka för vård, barmhärtighet och värdighet.
Respekt och vänlighet.
Positivitet och vikten att se på helheten.
Med tanke på min bakgrund är jag stolt över vem jag har blivit.
Vi är alla sönderbrutna. Alla behöver kärlek och behandlas med respekt.
Alla behöver känna en tillhörighet.
Kom igen, allihop.
Eftersom du upplevt båda sidorna kan du hjälpa folk att övervinna sin smärta.
Ja, det har varit en kamp.
Men det är kampen som gör dig starkare och en bättre människa.
Jag är tagen av hur väl alla reagerat.
-Hejsan, hur är det? -Strålande och du är strålande också.
Tack, raring.
För nån som växt upp utan kärlek så tror jag att det finns mycket kärlek här.
Erkännandet är överväldigande.
Var positiv, var stark och gör ditt bästa. Tack.
Tack så mycket. Fick du nånsin reda på vilka dina föräldrar var?
Jag fick precis veta vem min mamma är för ett par dagar sen.
Första brevet skickades till henne på alla hjärtans dag. Det kändes lämpligt.
Och hon fick mer än gärna ta kontakt med mig.
Men adoptionsbyrån ringde idag och sa att hon backat lite grann.
Hon har upplevt bröstsmärtor. Hon är lite konfunderad.
Hon har tappat bort några kreditkort de senaste dagarna
så jag bad Margaret att stoppa processen.
Min avsikt var aldrig att göra henne upprörd.
Men eftersom hon lät så ledsen så bröt jag ihop och grät idag
och jag sa till dem: "Jag vill inte att det blir så. Vi lämnar det som det är."
Om det är menat så sker det, men om jag inte träffar henne så får det bli så.
Jag har ingen längtan efter att ha en familj eller nåt sånt.
Jag hade ingen när jag växte upp så det är inget jag vill ha.
Världshälsoorganisationen har förklarat coronaviruset som en global pandemi.
Miljontals människor i Melbourne rustar för en fullständig nedstängning,
där vår vardag blir ett minne.
MARS 2020
Vårt yrke är att städa upp efter trauman så personalen måste vara förberedda
för värsta tänkbara scenariot. Vi kommer att få fullt upp.
Hej Sandra, hur mår du?
Nej, det är ingen fara. Jag ville bara höra hur du mår.
Höra hur det är.
ETT ÅR SENARE
Hej. Det är Sandra Pankhurst. På nyheterna på Channel 2
talade reportern om muskelforskning kring stamceller.
För jag har KOL och emfysem.
Jag har fått hålla mig från jobbet i ett år.
Det är mitt eget företag, på grund av covid.
Jag tror att jag har muskelförlust och bristningar i huden
och jag har dessutom mist mycket vikt.
Så jag är intresserad av att veta om det finns nåt forskningsprogram.
Det skulle hjälpa mig att börja leva igen.
Absolut. Det finns nog ingen klinisk studie just nu, men låt mig kolla upp det.
Ja. Ja. I takt med årens gång
har jag blivit allt svagare. Det har inte gått så bra för mig.
De kan testa det på mig. Ibland är jag som ett djur.
Jag kan inte handla själv längre.
Jag kan inte bädda sängen. Det har jag inte kunnat på ett tag.
Jag kan inte dammsuga eller skura golven.
Jag är inte lika självständig som tidigare och det är väldigt frustrerande.
I morse frågade läkaren ifall jag hade nåt vårdpaket
eller liknande på plats och jag sa att jag tjänar för mycket för det.
Jag sa: "Men jag ska ha aktiv dödshjälp."
Jag sa: "Jag tror på livskvalitet inte livskvantitet."
För mig känns det väldigt skrämmande att tänka på det och utföra det.
Nej, inte alls.
Vad har han på hjärtat? Ursäkta mig.
Och den sprider sig med en hastighet som vi inte sett nånstans i vårt land.
Victoriaborna är väl insatta. Vi har gjort det tidigare. Vi vet vad vi ska göra.
Det finns bara fyra skäl att lämna sitt hus.
Handla nödvändiga varor och tjänster när upphovet uppstår.
Om du ser tillbaka på ditt liv vad skulle du säga till ditt yngre jag?
Var snäll mot dig själv. Det är inte ditt fel.
Det kommer alltid att finnas trauman för alla lever olika livsstilar.
Alla har en sorglig historia.
SANDRA BEHÖVER HJÄLP FÖR ATT HÅLLA HUSEN STÄDADE
Det är därför jag anser att människor måste knytas samman.
Hej, raring.
-Hur är det? -Välkommen tillbaka.
Människor borde höra samman med varandra.
Jag hade inte känt till klienternas existens utan det här jobbet. Inte alls.
De är osynliga.
Det handlar inte bara om sanering utan också åt vem vi utför den.
Som människor behöver vi människor.
-Hur mår du, Lauren? -Det är fint. Hur mår du?
-Jag har inte varit hos dig tidigare. -Inte?
Damma bara av och städa.
Min son ska vara här över helgen så jag snyggar till huset.
Är du inte glad att jag åker? Vad är det? Pauline kommer att vara hemma.
Hon tar hand om dig.
Det är en viktig dag idag.
Vi ska till Sydney på en konferens för framtidens kvinnor.
Senast jag lämnade mitt hus var nog i mars förra året.
Men det här blir inte långvarigt. Det är bara ett gupp på vägen
och vi ska ta oss förbi och gå vidare.
Du väljer själv hur ditt liv ska bli. Man måste se livets positiva sida
och inse att livet har en massa bra möjligheter för oss.
Se förbi dimridån och bestäm vad du vill få ut av livet.
Du kanske når dit, kanske inte. Vem bryr sig? Men du försöker.
Du satsar 150 % och gör ditt bästa.
FYRA MÅNADER SENARE
Hej, Zoe. Hur är det? Bra? Vad gör ni? - Meredith!
-Hur mår du, Brian? Du ser trött ut. -Det har varit en lång dag.
Jag vet det. Jag visste att det skulle bli en lång dag.
Jag ville samla allihop så att ni får alla höra samma sak.
Sandra gick bort i morse, strax efter midnatt.
Det kommer inte att hållas nån begravning. Sandra ville inte ha nån.
Sandra har osjälviskt donerat sin kropp till medicinsk forskning.
Hennes son Brendan omfamnade henne när hon gick bort.
Han fick reda att hon fick palliativ vård för fem veckor sen.
Sandra återknöt väldigt starka band med sin son.
Hon ringde mig fredags morgon
och sa: "Jag vill att du ska veta att jag åker hem idag."
Jag sa: "Underbart. Vad händer?"
"Han ska hämta och ta hem mig", sa hon.
När vi talades vi måndag kväll och frågade om hon behövde nåt
och hon sa nej och jag sa: "Vi hörs imorgon."
Och hon sa: "Du behöver inte ringa mig imorgon."
"Är du säker?", frågade jag. "Ja", sa hon. "Okej, jag ringer på onsdag."
Men vi kom aldrig dit.
Jag har fått höra att han vaggade henne när hon gick bort.
Och jag tror att det var det som gjorde att hon kunde släppa taget.
Och hon fick gå bort i lugn och ro.
I KÄRLEKSFULLT MINNE AV SANDRA
Hur vill jag bli ihågkommen?
Som en vänlig människa.
Varken mer eller mindre.
Översättning: Angel Hammer