LUKKET
Hallo?
- Jimmy, du er tidligt oppe. - Det skal man være for at tjene penge.
Han er rejst. Kan du ikke se skiltet?
Det var dig, der ville åbne restauranten, ikke mig.
Sagde jeg ikke klart og tydeligt, at jeg ville have mine penge tilbage uanset hvad?
- Jo. Og det arbejder jeg på. - Det arbejder du på. Klart nok.
Fint.
Arbejd lidt hårdere.
Hvad er der nu?
For helvede da også.
Hvad sker der?
Nu forlader du dit eget værelse. Det er stadig nat.
Du går ud på gangen, du går forbi din brors værelse og videre.
Hvad ser du så?
Mine forældres soveværelse. Døren står åben.
De sover. Min fars ben er faldet halvt ud af sengen.
Er det et sted, du kan søge tryghed, hvis du er bange? Kan du lægge dig op til dem?
Ja.
Trøster de dig? Lægger de armen om dig?
Min far...
Min mor, hun sover altid dybt.
Så bærer han mig tilbage.
Han er stærk.
- Er det en tryg ting eller truende? - Tryg.
Tak, Erik. Så må du godt sætte dig op igen.
Jeg er altså ikke helt sikker på, hvor det her fører hen.
Når I byder på en ny stor opgave i din virksomhed, hvad er så det vigtigste?
- At finde ud af, hvem konkurrenterne er. - Det er det samme her.
- Vi finder dine konkurrenter. - Er det ikke bare en leg med ord?
Jeg siger konkurrenter, og du siger konkurrenter.
Vi er hele tiden i konkurrence med, hvem vi er, og hvem vi gerne vil være.
Succes og tryghed. De fleste mennesker vil gerne have succes.
Og det kræver, at du tør satse.
Og når du satser, så kan du miste og blive en fiasko. Fiasko, det er utrygt.
Sådan er det med de vigtigste ting i livet.
Hvis afstanden mellem det, vi er, og det, vi vil være, bliver for stor -
- så kommer angsten. Tab af mening, udbrændthed, søvnløshed.
- Skal du ud og rejse? - Jeg kom fra Stockholm i morges.
Så vi ses. Måske i lidt længere tid, end du regner med.
- Johanne, hvordan ser det ud i morgen? - Forelæsning kl. 10. Nyt lokale.
- Jeg har en grundplan her. - Tak.
- Og kun én klient i morgen? - Ja. Jeg ved godt, det er irriterende.
- Men Rasmussen har aflyst. - Mark Zidenius. Er han ny?
- Ja. Vil du have ham rykket? - Og intet om, hvad han døjer med?
- Jeg vil gerne vide lidt om dem. - I know.
- Men han ville ikke sige noget. - Har du googlet ham?
Den eneste Mark Zidenius døde i et biluheld for fem år siden.
- Så er det nok ikke ham. - Jeg kan ringe og aflyse?
- Nej, det er fint. Vi ses i morgen. - Du får det også på mail.
Tak for mad. Det var lækkert.
- Jeg skal nok rydde op. - Du kan få hende der i seng.
Dårlig handel. Der er ingen skænderier med en tallerken.
- Hun kunne ikke finde sin vinterfrakke. - Igen?
- Den blev stjålet henne til tennis. - Nå!
Sidste gang den blev stjålet, lå den på en café.
Vi ved, at kvinden er blevet myrdet -
- i en lukket restaurant tirsdag aften i indre by i Stockholm.
Politiet har endnu ikke frigivet oplysninger om kvindens identitet -
- men vi ved, at hun var gravid, og fostret er blevet skåret ud og fjernet.
Det er samme bestialske fremgangsmåde -
- som vi har set ved lignende tilfælde i København og Trondheim.
Her i Sverige er der også blevet skrevet en besked på væggen som i Trondheim:
"Jeg falder ned i ensomhedens uendelige dyb. Der er ingen til at gribe mig."
"Jeg falder ned i ensomhedens uendelige dyb."
"Der er ingen til at gribe mig."
Det var mine ord i Trondheim.
- Sidder du og skriver dagbog? - Nej.
Skal jeg være bekymret?
Lad os gå i seng.
Husk, at den terapeutiske alliance altså også er en test af terapeuten.
Klienten tester terapeuten, og det er afgørende for et succesfyldt forløb -
- at terapeuten består testen.
- Ja? - Kan du uddybe det?
Klienten holder lige så nøje øje med terapeuten som omvendt -
- og det er her i det her rum, den terapeutiske alliance opstår.
- Ja? - Hvordan består man så testen?
Det er meget simpelt. Eller det er det ikke.
Det vigtige er, at terapeuten reagerer anderledes -
- end de primære omsorgspersoner, mor eller far -
- som typisk er dem, der har forårsaget smerten.
I den forbindelse taler vi om "den korrektive emotionelle oplevelse".
Den korrektive emotionelle oplevelse betyder altså -
- at terapeuten inviteres indenfor i en reel kontakt med klienten.
Og det skal man gøre sig fortjent til.
Blandt andet ved at huske, at terapeuten er klientens advokat -
- der altid skal forsvare klientens autentiske følelser.
- Skal jeg lave kaffe? - Det behøver du ikke.
Det er op til dig.
- Hej. - Hej. Mark?
- Ja. - Velkommen til.
Skal jeg betale før?
- Hvis det er okay med dig, ja. - Fint. Det er ligesom på McDonald's.
- Der betaler man også altid før. - Ja. Er det på kort?
På de bedste restauranter betaler man altid efter maden.
Min mor og far tog mig engang på en rigtig fin restaurant.
- Min far betalte først til allersidst. - Du kan sagtens betale bagefter.
- 1600? - 1700.
- Den dyreste psykiater i hele landet. - Susanne er psykolog.
Men den dyreste. Hvor meget er der her?
- Lad mig se engang. 1550. - Jeg har resten i småpenge.
60... 80...
- 1700. - Er det Mark?
- Ja. - Kom indenfor.
Du kan sætte dig lige her.
- Skal jeg ikke på briksen? - Ah, vi starter med stolen.
- Bliver folk ikke stresset af det der? - Jeg arbejder med tydelighed.
Hos andre psykologer gætter klienten, hvor lang tid de har tilbage.
Tiden er en faktor i livet, også hos en psykolog.
Så er det bedre at få det hele på bordet.
- Fortæl mig, hvorfor du er kommet. - Det er svært.
Da du bestilte en tid, hvad var det så, der pressede sig på?
Jeg vil gerne dø.
- Har du prøvet at tage livet af dig selv? - Mmm.
Jeg begyndte på det...
...og så stoppede jeg.
Hvor længe siden er det?
Jeg stoppede ikke, fordi jeg var bange.
Men jeg fandt ud af, at det ikke var nok.
- Hvad mener du? - Det var ikke nok at dø.
Selvmord...
Selvmorderne bliver husket. Selvmord er for de svage.
Jeg vil gerne have det, som om jeg aldrig har været her.
Hvorfor vil du ikke være her?
Nogle liv er ikke værd at leve. Nogle liv skulle aldrig have været sat i verden.
Fortæl mig lidt om dig selv. Har du et arbejde?
Ja, jeg arbejder på byggepladser.
Tager forefaldende arbejde og den slags.
Har du en uddannelse?
Det var mine sidste penge. Jeg har sparet sammen i tre måneder -
- fordi du er den bedste. Det har jeg læst.
Jeg er ikke den bedste. Sådan fungerer det ikke.
Men den dyreste. Den dyreste er som regel også den bedste.
Jeg henvender mig mest til erhvervslivet og er mægler i arbejdskonflikter.
Jeg ved slet ikke, om jeg er den rigtige til at hjælpe dig.
Har du søgt hjælp andre steder? Der findes mange gode tilbud til unge mennesker.
Unge mennesker...
Bare det at kunne være sammen med andre, som kæmper med de samme følelser.
Men du ved ikke, hvad jeg kæmper med.
Nej.
Fortæl mig om det.
Jeg vil gerne forsvinde.
Helt.
Det skal være, som om jeg aldrig har været her.
Forstår du, hvad jeg mener?
Har du været i kontakt med psykiatrien?
Mark, jeg tror ikke, jeg er den rigtige til at hjælpe dig.
Nej.
Men det er, fordi du har indset noget.
Som kun du og jeg ved. En hemmelighed.
- Hvad har du og jeg indset? - At nogle mennesker ikke kan fikses.
De er ikke værd at reparere på.
Det er ligesom med biler og kæledyr.
På et tidspunkt giver det ikke mening... længere.
Så hedder det ophugning eller dyrlægen.
- Er det ikke rigtigt? - Ej.
Nej. Hvorfor vil du så ikke hjælpe mig? Jeg har betalt ligesom alle andre.
- Du skal ikke betale noget. - Du vil ikke tage imod mine penge.
Du vil kun hjælpe dem med succes, der lige skal justeres.
- Ikke dem, som har brug for det. - Jeg har ikke erfaring med unge.
- Har du ikke en datter? - Hvordan ved du, at jeg har det?
Har du flere end hende?
Nej.
Jeg har ikke andre.
Men jeg ved, at følelsen af meningsløshed kan ramme hårdt, især i tyverne.
Der findes folk, der gerne vil have skåret raske lemmer af.
Ja. Men det er heldigvis en sjælden lidelse.
Men de føler sig ikke rigtige, før de får skåret en arm eller et ben af.
Jeg så en video med en kvinde, der gerne ville gøres blind.
Det er ikke meget anderledes med mig.
Jeg vil gerne slettes.
Slettes?
- Har du spillet meget computer? - Verden er et spil.
Det er bare umuligt at vinde.
Hvis du skulle have en følelse af at have vundet, hvad skulle der så til?
Hvis jeg skulle vinde?
Ja. Hvis du skulle gå igennem livet med hænderne over hovedet -
- hvad ville det kræve?
At min mor og far havde elsket mig.
Hvor er dine forældre i dag?
De er her ikke mere.
Men det er også lige meget.
Hvis forældre ikke kan elske...
Hvis man vokser uden kærlighed, så føles livet som...
...et evigt fald ned i...
...ensomhedens uendelige dyb uden nogen som helst til at gribe en.
Er der et toilet, jeg må låne?
- Susanne? - Ja.
Ja, det er... Der er et toilet lige herude.
Hvad fanden sker der?
Hirtshals-Bergen.
Hej, Siri. Ring til Frederik mobil.
Ringer til Frederik mobil.
Du har fået fat i Frederik Hartmann. Læg en besked -
- eller send en sms, så vender jeg tilbage, så hurtigt jeg kan. Tak.
Hej, Frederik, det er mig. Der er et eller andet helt galt.
Mark, vi bliver nok nødt til at stoppe lidt før tid.
- Min datter... De har ringet fra skolen. - Din datter?
Lidt varm på panden, og så suser du af sted.
- Vi kan aftale en ny tid næste uge. - Nej.
- Du får dine penge tilbage. - Jeg vil have timen, jeg har betalt for.
Jeg synes, du skal sætte dig ned igen. Det er jo ikke engang en rigtig time.
- Man får 45 minutter. Der er 40 tilbage. - Min datter har...
Din datter kan godt vente en halv time. Jeg har ventet og ventet på det her.
- Jeg føler mig utryg. - Hvordan utryg?
Hvad laver mit navn på en færgebillet til Bergen?
- Går du i mine ting? - Jeg vil godt bede dig om at gå.
- Ellers ringer jeg efter hjælp. - Du og jeg, vi bliver her.
Johanne!
Jeg har krav på min halve time. Jeg har betalt den dyreste psykiater...
Psykolog, men du har mere brug for en psykiater.
Siger du, jeg er syg?
Det er ikke alle, en psykolog kan hjælpe. Tag kontakt til din læge. Johanne!
Hun er her ikke mere.
- Der er bare os to. - Johanne ville aldrig gå...
Sæt dig ned, Susanne.
- Vi starter med stolen. - Johanne!
Johanne!
- Hvor er hun? - Hun er her ikke mere.
Det var mine sidste penge.
Nu ved jeg slet ikke, om jeg har lyst mere.
Skal vi lave en aftale? Det første kvarter gik med alt muligt åndssvagt.
Der er en halv time tilbage. Skal vi sige, du har en halv time?
Jeg fejler jo et eller andet. Hvis du kan redde mig...
...så går du fri.
Ja?
Men hvis du skriger eller forsøger at stikke af...
Jeg beder dig.
- Jeg vil ikke dø. - Det er meget muligt.
De andre ville heller ikke dø.
De andre?
Det er dig.
Det er dig, der har slået de gravide kvinder ihjel.
Jeg er ikke gravid.
- Det handler ikke om det. - Hvad så?
Åh gud!
Gud lytter ikke til folk i nød. Så er det i hvert fald meget selektivt.
Du spilder din tid.
Se her, Susanne.
Nu giver jeg dig et minut ekstra.
Tiden er en faktor i livet.
Også når man er til psykolog.
Skal vi få startet terapien?
Kom nu.
Jeg kan ikke.
"Glasbarnet".
Har du skrevet den?
"Terapeutiske metoder til behandling af det forsømte barn."
Solgte den godt?
"Hvordan udspiller barndommens traumer sig i klientens nutid?"
Vil du slet ikke prøve? Hvad har du at tabe?
"Barndommens traumer sætter sig som tydelige spor -
- i patientens krop, psyke og sjæl. Hukommelsen er flygtig..."
Det er svært, når jeg er bundet.
- Skal du ikke bare stille spørgsmål? - Jeg skal kunne tage noter.
Det kan jeg ikke, når jeg er bundet.
Du har kniven, og jeg sidder her.
Jeg flytter mig ikke.
Vil du række mig min notesbog? Den er derovre.
"Fysisk kærlighed fra faren."
"Utydelig og muligvis depressiv mor."
"Vælger nu kvinder, der afviser ham." Nå!
Hvem er det?
Erik Abrahamsen.
Lyder da ikke så slemt. En far, der kunne lide ham, og en mor, der var trist.
Nu er han stenrig og tænder på kolde kællinger.
Lyder som et luksusproblem, hvis du spørger mig.
Vil du lade mig prøve?
Du siger jo, du gerne vil hjælpes.
Hvorfor siger du ikke noget?
Er det sådan et psykologtrick?
Fostermorderen.
- Det er det, de kalder dig, ikke? - Morder.
Det lyder så... så primitivt.
Det er en stor ting at tage et andet menneskes liv.
- Ved du, hvordan det føles? - Nej.
Det føles ikke som at tage noget.
Ikke kun. Det føles også som det modsatte.
- Hvad mener du? - Som at give.
Give dem friheden.
Var det sådan, du havde det? Som om du gav dem deres frihed?
Savner du aldrig den, Susanne? Friheden til at forsvinde?
- At blive befriet for alle sine fejl? - Jeg har ikke gjort noget.
Kommer du også til at slå mig ihjel?
Hvad skal der til for at tale dig fra det?
Det er dig, der er psykologen.
- Hvorfor slog du de andre kvinder ihjel? - Det handlede ikke om dem.
- Det handlede om at befri deres børn. - Men dem slog du også ihjel.
Kan man slå noget ihjel, der ikke er født endnu?
Desuden mærkede de ikke smerte. Jo... måske minimalt.
Men du reddede dem ikke.
- Jeg reddede dem fra et umuligt liv. - Hvad ved du om deres liv?
Jeg ved, hvordan et umuligt liv føles, og det gør du ikke.
Det er bare ord. Nu bliver jeg kaldt for morder.
Soldater, de går i krig og bliver kaldt befriere.
Det er en fælles beslutning.
Hvis flere beslutter at slå ihjel, er det mere retfærdigt, end hvis en tager et liv?
Den køber jeg ikke. Det er omvendt.
Susanne, jeg forstår dig ikke. Du har en halv time til at redde mig.
Skal du ikke ind og grave i min barndom?
Fortæl mig om dit første mord.
Hvad vil du vide?
Kan du sætte ord på, hvad der sker inden i dig?
Måske skulle du lægge dig ned på briksen og lukke øjnene.
Vil du hjælpes eller bare lege med mig? Hva'?
Du vil nyde øjeblikket og trække det ud.
Du vil se mig lide og græde i en halv time, og så vil du slå mig ihjel.
Så bare gør det nu.
- Du er anderledes. - Følg min terapi.
Eller gør, som du har tænkt dig.
- Hvad vil du have mig til? - Læg dig ned og luk øjnene.
Og så vil jeg føre dig tilbage i tiden.
- Hvis du prøver på noget... - Læg dig ned og luk øjnene.
Godt.
Luk øjnene.
Du er...
...en lille dreng.
En lille dreng, hvis liv er helt afhængigt af voksne mennesker.
- Hvad ser du? - Min bror.
Min lillebror.
Han er død.
Mine forældre havde svært ved at få børn. Noget gik altid galt.
Han døde efter en uge.
- Og hvor gammel er du? - Tre.
Du er tre.
Hvad føler du over din brors død?
Jeg hader ham.
Hvorfor?
Jeg hader ham for at dø, for nu bliver alting værre for mig.
Hvordan bliver det værre?
Jeg ved, at kun mere død kan løse problemet.
Til at begynde med troede jeg, at det var mig.
Mig, der skulle dø.
- Men så fik jeg tanken... - Hvilken tanke?
At det kunne være nogle andre end mig.
Og hvor gammel er du nu?
Måske fem?
Ja, jeg er fem, da jeg...
...begår mit første mord.
Ikke på et menneske, men et drab er et drab, et mord er et mord.
Så en myre og et menneske... Der er ikke nogen forskel?
- Ikke for myren. - Men for mennesket?
Inderst inde så ved vi det alle sammen godt.
- Hvad ved vi? - At vi bare beskytter vores egen art.
Men et drab er et drab. En solsort eller en Susanne.
Uanset hvad du slår ihjel, så tæller det lige meget i det store regnskab.
Gud elsker alle dele af sit værk med samme styrke.
Så du øver dig på en solsort?
Og en hund, som den endelige generalprøve.
Hunde kommer tættest på mennesket. De bliver efterlyst.
Sedler sættes på lygtepæle, og ejerne render fra dør til dør med våde øjne.
Liget er lidt sværere at skaffe sig af med.
Det første menneske, du slår ihjel, er det en af de gravide kvinder?
Det første menneske...
Det var Adam.
Hans søn Kain begik menneskehedens første drab.
Det er lige så naturligt for mennesket at tage liv som at give.
At føde, at slå ihjel, at dø.
Dit første rigtige mord på et menneske...
- Hvor gammel er du? - Ti.
Men jeg betragter det mere som en frihedskamp.
Som den franske revolution.
Nogle drab er næsten et påbud.
Prøv at tage mig med tilbage.
Tag mig med tilbage i tiden.
Hvor er du, lige inden det sker?
På bagsædet af en bil.
- Mine forældres bil. - Hvad ser du?
Min fars bare røv.
Min far blev altid fuldere end min mor, selvom de drak det samme.
Og... hvad ser du nu?
- Gaffeltrucken for enden af vejen. - En gaffeltruck?
Jeg ved, selvom jeg bare er en lille dreng -
- at skæbnen har åbnet en dør på klem.
Så din mor...
...og far er fulde. Og du har fået øje på en gaffeltruck.
Min mor flår bildøren op og skriger.
Sæt dig op foran, Mark!
Skreg hun.
Så kravlede de ind på bagsædet -
- og faldt i søvn.
Ideen var simpel.
Det var næsten som en gave.
Sådan en gave, man kun får en gang i livet.
Så slap jeg forsigtigt håndbremsen.
Trådte ud af bilen.
Hvad skete der?
Et øjeblik tøvede skæbnen.
Men pludselig tog vinden fat.
Det var, som om Gud var på min side.
Nej.
Det er ikke rigtigt.
Jeg... jeg gav en hånd med.
Lige da jeg satte skæbnens hjul i gang, da vågnede min far.
Vi havde et øjeblik sammen, hvor han forstod -
- at det var det rigtige.
At han som et sygt dyr...
...skulle aflives.
Så faldt han i søvn igen.
Min far kæmpede et par dage på hospitalet, før han gav slip.
Som om hans liv var værd at holde fast i.
Politiet tog mig med på stationen.
Den nat betragter jeg som en slags grunduddannelse.
Den nat lærte jeg, at det er med beviser og tekniske spor som med alt andet.
Hvis man begynder tidligt, så kan man blive rigtig god.
De var grundige.
De havde mistanke om, at der var sket en forbrydelse.
Det er jo sådan noget, politiet tænker.
Jeg lærte to ting.
To ting, som har fulgt mig lige siden.
To ting, som jeg overhørte betjentene tale om.
"Fingeraftrykkene matcher," sagde betjenten.
"Det var knægten, der trak i håndbremsen."
"Kunne det være gamle aftryk?"
"Kan knægten have siddet tidligere på dagen eller ugen og have leget bil?"
"Aftrykkene var fra venstre hånd."
Det betyder, at jeg, da jeg var ti, begik mine begynderfejl.
De fleste andre kommer for sent i gang.
Begår et eller andet affektdrab, når de er oppe i årene. De bliver taget.
Men hvis man går tidligt i lære -
- suger viden til sig og lærer af sine fejl, kan man blive bedre end politiet.
- Og den anden ting? - Den anden ting?
Du sagde, du lærte to ting.
Ja. Den anden ting.
Den vigtigste.
Måske hele grunden til, at jeg er her i dag.
"Knægten er for ung til at blive dømt."
"Det er en umulig retssag," sagde den ene betjent.
Så sagde den anden noget, som jeg i første omgang ikke forstod.
"De var ikke hans rigtige forældre. Han er adopteret."
Så tror fanden da, at de ikke brød sig om mig, de to idioter.
Man kan jo ikke lide andres børn.
Har du fundet ud af, hvordan du skal redde mig?
Du lider under din forladthed. Hvis man bliver forladt som spæd...
Noget af det værste, der kan ske for et menneske.
Jeg tænkte også: "Hvem har givet mig væk?"
Man kan først få informationerne, når man fylder 18. Vidste du det?
Nej, men... men sådan er det.
Jeg stod på kontoret på min fødselsdag. Min rigtige mor havde giftet sig -
- og skiftet efternavn. Måske for at lægge sin forbrydelse bag sig.
Jeg fandt frem til, hvor hun arbejdede.
Ventede en hel dag foran hendes arbejdsplads.
Hvis du vidste, hvordan det føles at se sin mor for første gang.
Ville hun kunne genkende mig?
Hun havde jo aldrig set mig før.
Jeg fulgte efter hende til en boghandel.
Måske ville det være kærlighed ved første blik.
Jeg havde googlet hende, men virkeligheden er altid en anden.
Mens hun sad og talte, så tænkte jeg: "Hvad skal jeg sige til hende?"
Jeg var tom for ord.
"Og hvem er den til?"
Det sagde du.
Som om du talte om mig.
"Hvem er babyen til?"
"Skal jeg beholde den, eller...?"
- "Eller skal jeg give den væk?" - Nej, det passer ikke.
- Det kan det ikke. - Kan du huske, hvad der så skete?
Jeg fulgte efter dig gennem byen.
Nogle gange var jeg så tæt på dig -
- at jeg kunne indånde din duft.
Duften af mor.
Jeg tog igen mod til mig.
Nærmede mig.
Jeg sagde: "Hej. Må jeg tale med dig et øjeblik?"
Kan du huske, hvad du sagde? Du sagde:
Jeg har faktisk dårlig tid lige nu.
Og så gik du.
Nej. Undskyld.
Jeg havde tænkt over, hvad dine første ord ville være.
Hvorfor sagde du ikke noget?
Det var ikke sådan, jeg forestillede mig vores første møde.
Du gav det ikke en chance. Hvordan skulle...
Der er en grund til, man skiller sig af med ting.
Først... først så prøvede jeg at tage mit eget liv. Det var ikke nok.
Det er ikke nok at dø.
Nogle gange så er det bare ikke nok at dø.
Jeg ville opleve min egen død -
- se min egen begravelse, føle, hvordan det er ikke at være her.
Grunden til, at man bliver smidt væk -
- af sin mor, som emballage...
Skrald.
- Nej, Mark. Det var ikke sådan, det var. - Så fandt jeg Javier.
Endnu en af dem, du har på samvittigheden.
Javier var backpacker.
Sød fyr, faktisk. Fra Spanien.
Lidt ensom. Vi faldt i snak.
Jeg tilbød ham, at han kunne overnatte hos mig.
Hvis jeg skulle bilde verden ind, jeg var død, havde jeg brug for et forkullet lig.
Men politiet er jo grundige. Det lærte jeg som tiårig.
Hvis én ting gør sig gældende, når de skal identificere et forkullet lig -
- så er det tandsættet.
Men Javiers tænder...
Jeg spekulerede som en vanvittig.
Hvordan skulle jeg skille mig af med hans tænder?
Biluheld, naturligvis.
Men uanset hvor meget min gamle Datsun og liget af Javier brændte -
- så ville hans dårlige tænder afsløre mig.
Kan du regne ud, hvad jeg gjorde?
Du får lov at slippe, hvis du kan gætte det.
Det rigtige svar er, at...
...jeg slettede sporene efter mine egne tænder i stedet.
Det tog mig en kvart nats arbejde.
At fjerne de sidste biologiske beviser på min eksistens.
Jeg stjal nogle gamle røntgenbilleder.
Slettede et par filer.
Hvor mange tandlægebesøg var det blevet til, måske fire-fem stykker -
- inden jeg blev smidt ud af skolen?
Din søn kørte med næsten 200 kilometer i timen.
Før han ramte en parkeret tankvogn...
...med fyringsolie.
Du skulle have set eksplosionen. Det var umuligt at identificere liget.
Jeg fik lov til at opleve noget, som ingen før mig har oplevet.
Min egen begravelse.
Der kom ingen for at tage afsked med Mark.
Ikke engang min egen mor.
Nu fandtes jeg ikke mere.
Jeg var intet.
Jeg gik derfra som ingenting.
Og så...
...skete det.
Jeg lettede.
Jeg genopstod -
- som de forladtes gud.
De uelskedes beskytter.
For hvert skridt jeg tog -
- for hvert vingeslag kunne jeg mærke min styrke.
Jeg var ikke længere menneskelig.
Jeg var de ufødtes forsvarer.
De efterladtes hævner.
Og nu er jeg kommet til dig.
Min jordiske mor.
De sagde, at det var en god familie.
Jeg ville kun, hvis det var en god familie.
- Men du så dem ikke. - Det kunne man ikke.
Men...
Man prøvekører en brugt bil -
- før man køber den.
Man kigger på et nyt hus tre-fire gange, før man beslutter sig.
Men en ny familie til sit barn, det gør man med lukkede øjne og blind tillid.
Jeg vidste det ikke.
- Har du overhovedet tænkt på mig? - Selvfølgelig har jeg det.
- Du lyver. - Nej, Mark. Det har jeg.
Jeg kan høre enhver lille løgn.
Ved du, hvordan man får den evne?
På samme måde, som haren lærer at høre rævens poter på kilometers afstand.
Enten så hører den rovdyrets små lyde i det høje græs -
- eller også så er den færdig.
Enten hører jeg på min fars stemme, at han er i dårligt humør...
"Se. Se hans små fede kinder."
"Han æder os ud af huset."
- Undskyld, Mark. - "Hva'?! Skal du svare igen!"
"Hva'?! Skal du være fræk! Hører du, Martha?"
"Knægten, han svarer igen."
"Din mor siger, at du ikke mener noget med det."
"Ja!"
- Hvad synes du om min far? - Undskyld, Mark. Undskyld.
Der er ikke meget tid tilbage.
Fortæl mig om den dag, du gav mig væk.
- Hvad vil du gerne vide? - Hvilken dag var det?
En onsdag? En søndag?
Jeg kan ikke huske det.
Hvad kan du huske?
Jeg kan huske min fars blik.
Jeg havde...
Jeg havde født alene på hospitalet.
Og så tog jeg en taxa hjem.
Sammen med dig.
"Din mor synes, det er bedst, at du flytter dine ting ud," sagde han.
De smed mig ud.
De ville ikke have mig sammen med dig.
Og lige da, der vidste jeg, at...
...at jeg ville ikke kunne klare det uden min mors kærlighed.
Jeg var bare et barn. Jeg var bare 16.
- Men jeg kunne godt. - Jeg troede, vi kunne overleve begge to.
Og så gjorde jeg det.
Jeg skrev under.
Og din mors kærlighed?
Jeg havde aldrig haft den.
Jeg forstod det alt for sent.
Jeg var kun elsket, hvis jeg var, som min mor gerne ville have det.
Ikke som mig. Aldrig som mig.
"Sover du?"
"Jeg ved godt, du ikke sover, Mark."
"Du kan ikke narre far, Mark. Vi to, vi har noget særligt sammen."
Undskyld. Undskyld! Jeg vidste det ikke.
Mark, lad være. Vil du ikke godt lade være?
Lad være.
Vil du ikke godt lade være?
Jeg er ikke pervers, vel? Min egen mor.
Mark.
Jeg vil gerne hjælpe dig.
Vil du gerne hjælpe?
- Så forfærdeligt et menneske som mig? - Nej. Du er ikke forfærdelig.
Jo.
Synes du, jeg skal melde mig?
- Jeg vil hjælpe dig, hvis du gør det. - Vil du?
- Ja. - Gå med mig på stationen?
Det skal jeg nok. Det lover jeg. Jeg vil gøre alt.
Hvis jeg ringer dem op, vil du så tale med dem?
Sige det, som det er. At du gerne vil indberette et mord?
Ja. Det skal jeg nok.
Jeg skal bruge koden.
12-10-12.
Din datters fødselsdag.
Du kunne også have valgt min.
- Det gør jeg næste gang. - Næste gang?
De ord kan jeg godt lide.
Du har ringet til alarmcentralen. Bliv på linjen.
- Alarmcentralen. - Jeg vil gerne indberette et mord.
Hvor ringer du fra?
- Hallo? - Jeg vil gerne indberette tre mord.
Jeg bliver pludselig i tvivl.
Er det mine mord?
Eller er det dine?
Du gav mig væk.
Du gjorde mig til den, jeg er.
Jeg vidste det ikke.
Vidste du ikke, at når man giver et barn væk, så kan der ske hvad som helst?
Hvem ved det så? Myndighederne, som havde til opgave at finde en god familie?
Bliver de så straffet for det, jeg har gjort?
Kan du ikke se det? Regnskabet går ikke op.
En skoleskyder myrder 20 unger.
- Hvilken straf får han? - Det ved jeg ikke.
Én livstidsdom for at tage 20 liv.
Det lyder på mig, som om der mangler 19 livstidsdomme.
Kan du ikke høre det? Regnskabet går ikke op!
Hvem er de 19 andre, der skal straffes? Forældrene?
De forældre, som lod deres unge sidde foran computeren -
- en hel barndom og spille et eller andet forfærdeligt skydespil?
Eller våbenproducenterne? Eller dem, der designer spillene -
- så de små stakkels sjæle bliver fanget og bliver ved og ved med at pløkke løs -
- til de ikke længere kan se forskel på spil og virkelighed?
Er det nogen af dem, der skal tage de 19 livstidsdomme?
Hva'?
Jeg bortadopterede dig ikke for at være ond.
Det handler ikke om adoption.
Det handler om simpel hovedregning.
Der skal være balance i tingene.
Nogle dør.
Så må det koste i den anden ende.
Hvem er den skyldige?
- Dig eller mig? - Jeg ved det ikke.
Og hvad med de uskyldige kvinder? Dem, der fik skåret deres fostre ud?
Hvem førte kniven? Var det mig?
Eller dig -
- der kastede dit barn for løverne?
Hvad svarer du den dag, du står foran din dommer, og dommeren spørger:
"Hvordan forholder den anklagede sig til anklageskriftet?"
Undskyld.
Undskyld, undskyld. Undskyld.
Undskyld?
Skal du trøstes?
Er det synd for dig?
Hva'?
Her.
Nåede du at amme mig?
Hvor længe?
En uge.
Hvis jeg vidste, at det var så kort tid, så havde jeg nydt det mere.
Anstrenger mig for at kunne huske det, men jeg kan ikke huske det.
Du må godt.
Du må godt, hvis du vil... se.
- Se? - Ja.
Og mærke.
Mit elskede, elskede barn.
Mor.
Du skulle have slået mig ihjel, da du havde chancen, mor.
De børn, man ikke vil have, dem skal man aflive.
For ellers vender de tilbage. Det er ikke sikkert, du får en tredje chance.
Hej, Siri.
Ring til Frederik. Ring til Frederik mobil.
Hjælp!
Moar, der er en ond dame.
Hun... hun slår mig.
Hjælp!
Han slår mig ihjel!
Hjælp!
Moar.
Moar...
"Send uden emne?"
Nej.
Skal du have en godnathistorie?
Der var engang en mor. Hun havde to børn.
En pige og en dreng.
Pigen elskede hun meget højt.
Men drengen brød hun sig så lidt om -
- at hun gav ham væk til nogle fremmede, der en dag kom forbi.
Så en dag besluttede sønnen at stjæle pigen fra moren.
- Nej. - Jo. Jo.
Sådan er den slags historier altid.
Den uelskede vil vise moren, hvordan det er at miste. Miste alt.
Så sønnen tog altså pigen fra moren.
Se. Der er hun.
Rebekka.
"Hej, Rebekka. Hej."
"Jeg kender din mor."
"Jeg kommer for at hente dig. Så du skal bare med mig."
"Bare kom med ind i bilen."
Åh... er du træt?
Så får du bare resten af historien i morgen.
Hjælp!
Hjælp.
Hjælp!
Graviditet og fødsel.
Hvor er jeg?
- Du er hjemme. - Hvor er min datter?
Hvis en historie er virkelig god, så kan man ikke vente på slutningen, vel?
Rebekka!
Rebekka, kan du høre mig?!
Nej.
Jeg tror faktisk ikke, hun kan høre dig.
Du har planlagt det.
- Du har planlagt det. - Ja.
Mig... her.
Jeg så det.
Færgebilletten, du har købt den i mit navn. Min bil. Hvorfor?
Hva'?
Jeg er de forladtes gud. Et uelsket barn har to muligheder.
Det har du selv skrevet.
Det svigtede barn kan også opbygge en grandios forestilling om sig selv -
- et "jeg skal vise jer, jeg er værd at elske".
Jeg havde det, som om du talte direkte til mig.
Du har signeret den.
Jeg ved, hvordan det er at dø.
Ellers havde jeg ikke retten til at tage de andres liv.
Det behøver ikke at ende sådan her.
Min søsters liv.
Nej!
Nej, du har mig. Lad hende gå.
Mark, nej!
Mark!
Rebekka, løb!
Rebekka!
Løb!
Det er sådan, man kæmper for sit barn.
Du har hende ikke.
Kan du se det?
Glemslen. Den er dernede. I vandet.
Løb ud i havet. Ud i ingenting.
Som om den aldrig har været her.
Mark.
Et uelsket barn...
...dør mange gange hver dag.
Det her, det er ingenting.
Susanne.
Nå. Har de været gode ved dig?
Jeg er ked af, der gik et par dage, før vi nåede herop. Der var lidt løse ender.
Jeg vil gerne se min mand og min datter.
Din datter? Som du siger, han kidnappede -
- eller lod, som om han havde kidnappet. Er det sådan?
Ja. Det var for at teste mig.
Teste dig? For hvad?
For...
For min kærlighed og for at se, om jeg havde det inden i mig.
Han ville gerne se mig kæmpe for hendes liv.
Din søn, Mark, som du bortadopterede, og som døde i et biluheld.
Et fingeret biluheld. Altså, jeg har...
Hvorfor bliver jeg behandlet, som om jeg har gjort noget forkert?
- Du har fået lov at ringe? - Én gang!
Jeg er sikker på, du forstår, at med sådan nogle sager her -
- er alle bange for at gøre noget forkert. Det skal håndteres rigtigt.
Håndteres rigtigt? Jeg har været bortført.
Nu bliver jeg behandlet som en kriminel. I tager min dna, mine fingeraftryk...
Dine fingeraftryk sad på glassene i hytten med fostrene i.
Jeg skal bare lige... Denne søn, som opsøgte dig...
Er det ham, som har slået kvinderne ihjel?
Jeg har sagt det så mange gange. Hvorfor er det så svært?!
Ja.
Susanne, jeg vil bare lige...
Det her, det er købskontrakten på jordlodden oppe ved Nordvestfjeldet.
Købt for næsten tre år siden. En hektar.
Med en gammel godsvogn, som havde været brugt til stald.
Kan du genkende den her underskrift?
Er det din?
Ja, det...
Se, mor. Det er din underskrift, ikke?
Det er jo noget, han har lavet.
Han?
Altså, vi har ikke fundet aftryk fra andre end dig -
- i den gamle godsvogn, Susanne.
Der er din bog. Dine fingeraftryk er overalt.
Han havde ordnet det hele. Han bortførte mig.
Og kørte dig ombord på færgen, ikke? Men...
Jeg har de her fra færgens overvågningskameraer, som du kan se.
Han har taget en paryk på, han har taget alt mit tøj på.
Så det her, det er ikke dig?
Nej, selvfølgelig er det ikke mig. Altså, hvad er det her?
Mistænker I mig? Skulle jeg have slået alle de kvinder ihjel?
Hva'? Hvorfor prøver I ikke at finde ham?
Han faldt i havet, ikke? Det er jo heldigt, han faldt i lige der -
- hvor strømmen er stærkest. Kan du ikke selv høre det?
Hans lig blev taget af Golfstrømmen og ført ud i havet. Vi kan ikke finde ham.
- Er det sådan, jeg skal forstå det? - Det var hans plan.
- Hans plan? - Han ville gerne forsvinde.
Han ville have det, som om han aldrig nogensinde havde været her.
Og han ville have, at jeg skulle gøre det.
Han ville have, at jeg skulle slå ham ihjel.
Det var selvforsvar.
Var det også selvforsvar med hende her?
Jeg ved ikke, hvem hun er. Jeg har aldrig mødt hende.
Var du i Stockholm i sidste uge?
Dit dna blev fundet på gerningsstedet.
Politiet har fundet et hår.
Det er ikke muligt.
Din sekretær havde fattet mistanke.
Var det sådan? Så slår du hende ihjel, og så flygter du herop.
- Det er vanvittigt. - Er det det? Dine aftryk, de er overalt.
Jeg prøvede... at redde hende.
Kan du huske Sofia her?
Hun blev fundet i Trondheim sidste år.
Politiet fandt spor af gerningsmandens blod i kælderen, hvor hun blev myrdet.
Og det var dit.
Du var i Trondheim sidste år, ikke? På en konference?
Hvad er det her? Hva'?
Hvad sker der?
Den her fandt vi også i vognen, Susanne, med dine fingeraftryk på.
Susanne!
Og hvad med ordene på væggen? Skrevet med ofrets blod.
"Jeg falder ned i ensomhedens uendelige dyb."
Det var ord fra din dagbog. Dine egne ord skrevet for år tilbage.
Vi har fundet din dagbog, Susanne.
Og din sekretær, hun regnede det ud, ikke?
Hun opdagede, det var dig, og så slog hun dig ihjel og flygtede herop.
Politiet fandt spor af gerningsmandens blod.
Og det var dit.
Få hende der i seng.
Det er en dårlig handel.
- Hun kunne ikke finde sin vinterfrakke. - Igen?
Den blev stjålet henne til tennis.
Det er med beviser og tekniske spor som med alt andet.
Hvis man starter tidligt, kan man blive rigtig god.
Dine fingeraftryk sad på glassene i hytten.
Hvis man begynder tidligt, kan man blive rigtig god.
Vi har ikke fundet et eneste fingeraftryk, som ikke var dine.
Det betyder, at jeg, da jeg var ti, begik mine begynderfejl.
Alle andre kommer for sent i gang.
Begår et eller andet affektdrab, når de er oppe i årene. De bliver fanget.
Hvis man går tidligt i lære, suger viden til sig og lærer af sine fejl -
- så kan man blive bedre end politiet.
- Vil du så tale med dem? - Jeg vil gerne indberette et mord.
Jeg vil gerne indberette tre mord.
Kan du ikke se det? Regnskabet går ikke op.
Hvem er den skyldige? Dig eller mig?
Hvad med de stakkels kvinder, som fik skåret fostrene ud? Hvem førte kniven?
Mig? Eller dig, der kastede dit barn for løverne?
Hvad svarer du den dag, du står foran din dommer...
Og dommeren spørger:
"Hvordan forholder den anklagede sig til anklageskriftet?"