A gép.
Teljesen ép maradt.
Ott állt érintetlenül. Mintha ki akarna gúnyolni. Mintha egy földöntúli páncél
védte volna meg. Vagy egy felfoghatatlan erő. Mintha szeme is lett volna és engem
figyelt volna mosolyogva, mint egy gazfickó. Akkor éreztem először az
életemben, hogy az ördög ott van velem. Mintha a szobában rejtőzött volna valahol
és azt súgta volna a fülembe, hogy „A játéknak még nincs vége. A szenvedéseid
csak most kezdődnek.”
A könyv 81 oldalas. A 81. oldal üres. Teljesen üres. Ez mit jelent?
Emeld fel a jobb tenyeredet és jól nézd meg az ott lévő vonalakat. Mit látsz?
Tizennyolcat.
18-At.
Most a bal tenyeredet emeld fel. És mit látsz? 81-et.
81-et.
Ha összeadod a kettőt, mennyit kapsz?
99-Et.
Ügyes vagy. Allahnak 99 neve van. Úgyhogy már tudod is, hogy amikor imádkozunk vagy
a szertartások alatt, miért nyitjuk szét a két tenyerünket. A Teremtő 99 nevet
vésett a tenyerünkbe. A születésünkkor végezte el ezt a munkát.
-Érted már? -A tenyerünkbe vésett.
A tenyerünkbe vésett.
A tenyerünkbe vésett. A tenyerünkbe vésett. Belevésett, belevésett a
tenyerünkbe.
A nyolcvanadik oldalon vége a könyvnek. És a 81. oldal üres. Nincs rajta semmi.
Szándékosan maradt üres. Mert ha összeadjuk, 99-et kapunk.
Vagyis az üres oldal új születést jelent.
Egy új életet.
…Ha a gyógyítás a tenyérből jön. A tenyér adá, a tenyér elvevé Innen indul minden. A
tenyér nagyon fontos.
És a fény az égből érkezik, hogy működésre bírja a gépet és életet leheljen
a halottba. Egy olyan életet, ami sokkal erősebb. A fény, mely megjelenése után,
minden más fényt blokkolni képes.
A fény, mely megjelenése után, minden más fényt blokkolni képes.
Egy pofonnal helyre kellett tennem. Már születésekor is rakoncátlan volt a fiú.
Farfekvéssel született. Széjjel feszítette az anyját, hogy világra jöjjön. Teljesen
véres volt. Szegény Gülfemnek ezért nem lett több gyereke. Most már végképp nem.
A fény, mely megjelenése után, minden más fényt blokkolni képes.
Én voltam, aki anyám méhét átvágva jöttem világra. Én blokkoltam az útját az utánam
jövőknek. Én vagyok az egyetlen! Különleges vagyok! Szeress vagy végezz
velem! Én vagyok az a fény! Én vagyok az! Ééén!
Teremteni fogok. Visszahozlak ebbe a világba. A hamvaidból fogsz feltámadni,
mint a főnixmadár.
Mint a főnixmadár.
Szép napot.
Köszönöm. Önnek is.
Asiye. Ki volt az, édesem?
-Gü-gülnihal volt az. Áthívott egy kávéra. -Akkor hívd be hozzánk. Ha
már egyszer eljött idáig.
Elment. Már el is ment.
Olyan furcsa ez a lány. Hát menj csak. Beszélgessetek egyet. Úgyis elhanyagoltad
a barátaidat.
Rendben van.
Nem mondom el a szülőknek, hogy kaptam egy levelet.
Pszt. Te lány! Mondd el nekem, mi van a levélben! Tudni akarom, milyenek a
férfiak, ha szerelmesek.
Hát, csak a szokásosat írta. A lelke egy darabja vagyok; vagy az ő egyik fele
vagyok, a bal, mert azon az oldalon van a szív. Úgy érzi, mintha félkarú lenne
nélkülem. A gyomra nem fogad be ennivalót. És minden egyes lélegzettel, a
-tüdeje… -Úgy hangzik, mintha egy árus lenne,
aki rád akarja sózni a portékáját.
Mit tehetnék? A férfiak belül képesek igazán lángolni.
Valóban? Akkor szólj a tűzoltóknak, hogy öntsenek vizet Ziyara.
Ahol tűz van
Mind odafutunk gyorsan
Ahol tűz van Mind odafutunk gyorsan
Máris kész.
A tenyér adá, a tenyér elvevé.
Éleedj! Éleeeeedj!
Ez még nem elég? Csináld már! Mit akarsz még? Az életemet?
TEREMTMÉNY
És aztán mi történt?
Kapitány. Vigyél ki engem a napra.
Miért? Mégis miért? Mi táplálta bennem a lángot? Miért adtam fel ezt az életet?
Milyen gyönyörű… ez az élet.
Miért vagy ilyen mélabús? Még fiatal vagy. Mi a baj? Minek van vége? Bármit
megtehetsz még. A halál várhat.
Prof, professzor. Elég. Eresszen. Nem hallja?
Fáj. Tudom. Figyeljen. Gyorsan, gyorsan, hozok valami kenőcsőt. Eresszen el, kérem!
Eresszen! Kérem, kérem!
Miután a mámor és a győzelem érzése alábbhagyott, próbáltam helyrejönni.
Hogy mit keltettem életre, hogy honnan hoztam vissza… az számomra is rejtély
volt.
Majd rájöttem… hogy előre haladtak a dolgok.
Nem szólíthattam Ihsannak.
Ez csökkenti a fájdalmat. Jól van.
Hé! Mit csinál már? Ez nem ennivaló, hanem kenőcs!
Atyám. Szóval éhes.
Meg kell szabadulnom a hullától. Jó? Ne egye meg!
Rád most nincs idő.
Gyere. Gyere, gyere, gyere, gyere, gyere. Kifelé.
-Köszönöm szépen. -Én is.
Áldja meg az ég.
Tessék. Igyon.
Ne, ne, ne bántsa! Ne bántsa.
Tudom, hogy nagyon fáj.
De rendbe fog jön.
De Ne aggódjon, nem lesz gond.
Mi a baj? Miért néz rám így?
Nem ismer meg?
Én Ziya.
Ön?
Gyerünk, beszéljen. Mondjon nekem valamit. Mondja meg a nevét. Ugye
emlékszik rá?
Ne nézzen ilyen kifejezéstelenül! Mondjon valamit!
Látja? Na? Látja? Igen. Rá emlékszik. Biztosan maradt önben emlék. Valahol az
agyában. A lelkében. Elő fog jönni. Csak lassan. Szép lassan.
Nézze.
Jöjjön. Ne féljen! Az emlékezés fájni fog, de szerencsés volt, hogy a gép mögött
állt. Fedezéket nyújtott.
Biztos bánatos és nagy a fájdalma. de a teste épségben maradt.
Jöjjön.
Nézze! Maga építette a gépet, velem együtt. Én is segítettem.
Igen, igen, nézze. Emlékezzen. Emlékezzen rá.
Szentséges ég!
Mi az?
Ne! Ez most komoly?
Mi a baj? Fél valamitől?
Mitől fél?
Eresszen el!
Nem lehet.
Lehetetlen. Lehetetlen.
Asiye. Kíváncsi lennék, hogy hány bőröndöt fogsz még telepakolni, édesem.
Ezek csak tiszta ruhák, alsóneműk és egyéb holmik Ziyának, apa. Ahogy odaérünk,
egyből ki fogjuk pakolni.
És majd hazahozzuk a piszkosakat.
Hát… ha nem tudja magának kimosni.
Biztos találkozott egy nővel. Mármint olyannal, aki ezt megcsinálja neki.
Persze. Értettem, apa. Ne aggódj.
És ki a fene az a Yunus?
Ő is egy bérlő.
Bérlő? Tele vagyunk férfiakkal. Mint látja, rengeteg itt a bérlő.
Göndör haj. Ő még diák.
Ááá. Aki még iskolába jár. Igen. Arra van a szobája. És legközelebb ne ilyen későn
jöjjön ide. Általában este nem fogadunk látogatókat. Jöjjön ide nappal.
Ziya? Na végre, pajtás. Merre jártál? El akartam menni hozzád látogatóba, de nem
tudtam, hogy akarod-e. Érezted a tegnap esti földrengést? Gondoltam, hogy nem
esett bajod, mert itt semmi sem dőlt össze. De Nagyon aggódtam érted. Mit
csinálsz te azzal a pasassal? Már nem találok kifogásokat az iskola számára.
Az iskola?
Annak vége. Számomra vége az iskolának.
Mi a fenéről beszélsz? Nézd, Ziya. Nekem bármit elmondhatsz. Bármi erkölcstelen
dolgot. Sss. Tudod, nem fogom elmondani senkinek sem. Tartom a számat.
Titokban tartod, amit mondok?
Tudnál segíteni?
Mi történt a kezeddel?
Yunus. Rettenetes dolgot tettem.
Talán megölted azt a fickót?
Az mi?
Ziya. Ziya. Ziya. Az mi?
Yunus. Yunus!
Yunus. Szedd össze magad! Hallod, Yunus?
Jó lenne, ha el tudnánk hitetni Hamdival, hogy veled voltam az elmúlt két
éjjel.
És a főbérlő? Ő látott téged.
Mondd neki, hogy belopóztam és elbújtam a szobádban. Mondd, hogy amikor meglátott,
már két napja nálad voltam. Mindegy. Te most emiatt aggódsz, Yunus? Ennyire nem
fogja őt érdekelni.
Nem lesz gond, ha Hamdi azt hiszi, hogy a robbanás idején nem itt voltam, hanem
veled. Ő az egyetlen szemtanú.
És ha nem hisz nekünk?
Én elhitetem vele. Ez a ház túlságosan távol van a falutól. Igazából senki nem
venné észre, ha itt tűz ütne ki valamikor.
Igen. Tűz. Ezzel minden elrejthető. Nem marad semmilyen nyom. Sem Ihsan után sem a
gép után.
Ne! Nehogy azt mondd, hogy el fogod égetni. Engem hagyj ki ebből, mert én
magam foglak feljelenteni. Mégha ilyen állapotban is van, …
Te megőrültél? Mit képzelsz rólam? Nem tudnék senkit megölni. Sohasem.
Képtelenség.
Szerinted a rendőrség nem fogja keresni a megégett Ihsant? Nem akarják keresni a
csontjait?
Nem fogják. Lesz egy égett Ihsanunk. Előszedem. Mutatom.
Yunus, bírd még ki.
És mi lesz Ihsan professzorral vaagy azzal az izével.
Ő már valaki más. Senki sem fogja felismerni. Te is láttad. Elhagyjuk majd
az úton. A sors gondoskodik róla. Tudom, hogy ez kegyetlen, Yunus, de nem ez volt
az eredeti szándékom. Bizonyos értelemben ő választotta ezt az utat. Én egy paraszt
voltam a sakktáblán.
Nem segíthetek neki. Te sem. Semmit sem tehetek, Yunus. Bár tehetnék valamit…
Kimerültem, Yunus.
Fizetek a bűneimért. Ott hagyom az iskolát. Hazamegyek. Minden reményem, a
jövőm a házzal együtt meg fog semmisülni.
A lábát.
Egy leprás lesz, aki az utcán él. E-egy bolond férfi már. Valaki a segítségére fog
sietni. Egy kórház vagy egy jótevő ember vagy egy szociális intézmény.
Már nem lehetek orvos. A fél szívemnek annyi. Én így fizetek meg a bűnömért.
Ha létezik pokol, akkor ez a tűz lesz az én személyes poklom.
Két pokol vár rám, Yunus. Kétszer fogok elégni. Egyszer ezzel a tűzzel együtt és
másodszor majd odaát, a túloldalon.
Jól van.
Talán félt a tűz okozta fájdalomtól. Vagy látta annak a helynek a tükröződését, ahol
járt és ahonnan visszajött, és amiről mit sem tudunk.
Egyszerűen fogalmazva, Ihsan meghalt.
A szíve nem dobogott tovább.
Megkérdezted, hogy milyen volt a pokol?
Mondd már el nekünk. Mit tegyünk, hogy ne égessenek el odalent?
Tudnunk kell, hogy mi ne…
Ha őt kérdeznénk sem tudnánk a választ. Miután feltámadt, a nevére sem emlékezett.
Bármi történt, bármit élt át, az bent maradt a fejében.
Nem akarok tiszteletlen lenni, testvérem, de szerintem a történésekre van logikus
válasz. Lehet, hogy a szíve megállt egy pillanatra, majd a villámlás
újraindította. Mi olyan lehetetlen ebben?
A néhai nagybátyámmal is ilyesmi történt. Azt hittük, hogy halott. Amikor kezdtük
eltemetni, megmozdult. Összeszartuk magunkat.
Szerencsés volt, mert ehetett a saját temetésén.
Lehetséges. Apámnak is voltak ilyen esetei.
De aztán egy napon meghallgattam a történetét.
Magától Ihsantól.
Pár évvel ezelőtt történt egy robbanás az udvarában. Valahogy sikerült puskaport
szereznie.
Puskaport?
Igen. És több hordónyit. Szóval azt beszélik, hogy meg akarta ölni magát.
Megáll. Innentől gyalog megyünk tovább.
Jöjjön. Jöjjön, Ihsan.
Bocsásson meg.
Én…
…Nagyon sajnálom.
Ne nézz hátra, Yunus!
Ne nézz hátra!
Ne! Ne nézz hátra!
Ha fázol, bemehetünk, Asiye.
Ne. Jó itt kint.
Micsoda? Nem vagy éhes, édesem? Mindjárt megsértődöm. Éppen Isztambulba utazunk, és
itt vagyok veled én is. Az apáknak az lenne a dolguk, hogy a lányukra költsenek
egy kis pénzt. Együnk egy kis kerek szimitet, jó?
Legyen szíves.
Apu, már senki sem mondja azt, hogy „kerek szimitet”.
Parancsoljon, uram.
Köszönöm.
Ha majd az árusoknál meglátok valahol egy szép anyagot, akkor vehetsz belőle nekem,
-ha nagyon ragaszkodsz hozzá. -Értelek. Rendben van. A
lányomnak semmi sem drága.
Köszönöm.
Mindent elmondok majd Hamdinak. Csak ő a kérdéses ebben az ügyben. Ha elhitetjük
vele, amit mondunk, akkor biztosan jók vagyunk. Bólogass mindenre, amit mondok.
-Hallod, Yunus?! -Hallom. Igen, így lesz. Mi mást
tehetnék? Ez az én dolgom. A tanúd vagyok. És már biztosan kitaláltad, hogy milyen
hazugságot fogsz mondani. Már megkomponáltad a beszédedet is.
Yunus, a mindenit! Erre most nincs időnk. Hallod? Már mondtam ez lesz az
utolsó szívesség, amit kérek tőled és eltűnök. De azt is elmondtam, hogy ez nem
az én hibám volt.
Hát persze. Sosem az! Semmi sem a te hibád. Csakis az övé. Azé a félbolondé,
akit úgy ott hagytunk az út szélén, mint egy kivert kutyát! Mindig van más, akire
háríthatjuk a dolgokat. És a világ is hibás. Neked semmi közöd hozzá. Te
kívülálló vagy.
Ha én bűnös vagyok akkor te is az vagy, mert segítettél. Együtt jöttünk ide.
Szóval ne feledd ha én bukom…
Veled bukom. Igaz?
Felesleges fenyegetőzni. Nem én szegem meg az ígéretemet. Nyugalom.
De azért örülök, neki hogy megfenyegettél. Legalább így pontosan tudom, hogy milyen
ember vagy.
Szóval a francia időszámítás szerint reggel ötkor jöttünk el otthonról. Most
negyed tíz van. És úgy hat óra út áll még előttünk. Akkor mondd csak mikor érünk
oda?
Délután negyed négykor.
Majd felülünk az Eminonui vonatra és pontban akkor érünk majd az iskola elé,
amikor Ziya végezni fog. Ha ez nem jönne össze, megtaláljuk a levélen szereplő cím
alapján. Amúgy küldtem egy táviratot az iskolába a professzornak. Tudja, hogy
útban vagyunk. Várni fog ránk.
Az biztos.
Én most el fogom hagyni a várost, Hamdi úr. Erre szeretnék engedélyt kérni.
Allah az uram. Én engedélyezem. De nem tudom, mire vélni ezt a változást. Nemrég
még mindenáron tanulni akart és úgy tűnik, hogy az egészsége is rendben.
Olyan kemény, mint egy bivaly. Két napot nálam töltött és mindent felzabált.
És Ihsan? Ő mit szól ehhez? Beszélnie kellene vele. Ő biztos nem örülne, ha itt
hagyná az iskolát.
Ha beszélne vele, az tényleg jó lenne.
Ez volt az egyik ok, Hamdi úr. Nem akartam olyanná válni, mint ő. Nem jöttem ki túl
jól az oktatókkal. Sosem értettünk egyet. És amikor egyszer úgy láttam…
Mi történt? Hiszen már jobban volt!
Nem. Tudja… visszatért. Emlékszik, amikor eljött hozzánk Yusuffal? Miután elmentek,
láttam a puskaporos hordókat.
Rengeteg volt. Nemrég vehette őket. Féltem, hogy történik valami és akkor
elmentem Yunushoz.
Igen, eljött hozzám.
Allah segíts! Mi lehet a baja? Megyek, megnézem, mi van vele. De előbb be kell
zárnom a helyet. Jöjjön be és pakoljon össze.
Hálás vagyok önnek, Hamdi úr. Örökre hálás. Adja áldását.
Szóra sem érdemes, fiam. Ne hálálkodjon ezért nekem. Megszoktam, hogy itt van. Ha
ön ezt látja jónak legyen. De talán átgondolja és jövőre újra elkezdi a
tanévet.
Ne feledje, hogy Hamdi úrnál bármikor otthonra talál.
Minden jót kívánok.
Önnek is, fiam. Írjon majd. Jamshid, szolgálja ki a vendégeket!
Egy báránylevest kérek.
Máris, uram.
Hát ha mi végeztünk, akkor visszamennék az iskolába.
Yunus.
Jól van, értem. Tudom jól, hogy mi jön. Elmondod ugyanazt, amit eddig. Jól
beszélsz, de a szívem gyanakvó és nem tudom, hogy a te szíved a helyén van-e.
Ezért aztán bármit mondasz, süket fülekre talál. Na, menj! Indulj útnak. Minden jót.
Vigyázat! el az útból! Vigyázat! El az útból!
Figyelem, városlakók! Hallgassatok ide rám! A híresek leghíresebbje, a Vasili
társulat érkezett a városba! Jöjjenek és nézzenek meg minket! Nem hisznek majd a
szemüknek, olyan különleges dolgokat fognak látni. Európába mindenhol róluk
beszélnek.
Úgy látom, hogy ön mélyen gyászol. De biztos vagyok abban, hogy a
mutatványainkkal fel tudjuk majd vidítani. Tátva marad majd a szája.
Mosolyogjon, kérem! Hm?
Figyelem, városlakók! Hallgassatok ide rám! A híresek leghíresebbje, a Vasili
társulat érkezett a városba! Jöjjenek és nézzenek meg minket!
Gondoltál már arra, hogy az emberek miért félnek a szellemektől?
Még nem. Talán mert félnek a haláltól?
Az emberek nem a haláltól félnek. Azzal ki vannak egyezve. Az emberek attól félnek,
hogy a szellemek elkezdenek beszélni. Mert akkor megtudják, hogy nincs semmi a halál
után.
Borzasztó! Ne nézz oda, fiam! Futás.
-Egy leprás! Gyerünk. Egy leprás! -Egy leprás. El innen!
Egy halott, aki feltámadt!
Démon! Távozz innen!
-Leprás ember! Futás! Leprás! -Állj! Menj innen!
Menj el innen! El innen!
Ez egy halott, aki most támadt fel. Allah segíts!
Álljon meg! Menjen el innen, leprás!
Tűnj innen!
Elég! Kérem.
Elég! Ne csinálják! Eresszék el! Megállni! Leállni! Ne csinálják! Ne
csinálják!
Tünés! Tünés! Semmi keresnivalója itt! Mozgás, mozgás! El innen! Leprás,
takarodjon!
Megfogtuk.
A feliratot fordította: Büki Gabriella