Maskinen.
Den var oskadd.
Den stod där intakt, som om den hånade mig.
Som om en gudomlig rustning, en okänd kraft, hade skyddat den.
Som om den hade ögon
och såg på mig med ett djävulskt hånflin.
För första gången i mitt liv kände jag djävulens närvaro.
Som om han gömde sig i rummet
och viskade: "Spelet är inte över. Din prövning har precis bara börjat."
Boken är 81 sidor lång.
Sidan 81 är tom. Helt tom.
Vad betyder det?
Vänd upp höger handflata.
Titta på linjerna i den.
Vad står det där? Arton.
Arton.
Vänd upp vänster handflata.
Vad står det där?
Åttioett.
Lägg ihop dem. Vad får du?
Nittionio.
Bravo.
"Gud har 99 namn", står det i boken.
Förstår du nu
varför vi öppnar våra händer när vi ber?
Eller när vi förrättar salah?
Skaparen har ristat sina 99 namn i våra handflator.
Redan vid födseln. Ser du?
-Ristat i våra handflator. -Ristat i våra handflator.
Ristat i våra handflator.
Ristat…
…i våra handflator.
Boken slutar på sidan 80,
och sidan 81 är helt tom.
Det var avsiktligt.
Därför att summan av de två är 99!
Den tomma sidan betyder…
…återfödelse…
…och nytt liv!
"Boten från handflatorna.
"Handflatorna både ger och tar."
Handflatorna…
"Ett ljus slår ner i maskinen, och den som var död får nytt liv.
Livskraftigare än nånsin.
Ett ljus som spärrade vägen för de som skulle komma efter."
Ett ljus, ziya, som spärrade vägen för de som skulle komma efter…
Han fick förstås smisk.
Barnet är rebell från födseln. Han föddes med fötterna först.
Han slet sönder sin mor när han kom ut, täckt i blod.
Det var därför stackars Gülfem aldrig kunde få fler barn.
Ett ljus som spärrade vägen för de som skulle komma efter.
Jag slet sönder mors livmoder.
Jag spärrade vägen för andra.
Det handlar om mig!
Ljuset är jag! Det är jag!
Kärlek eller förbannelse spelar ingen roll!
Ljuset är jag! Det är jag!
Jag ska skapa dig, få dig att existera igen.
Du ska resa dig ur askan
som en fågel Fenix.
Som en fågel Fenix.
God dag.
God dag. Tack.
Asiye! Vem var det?
Det var Gülnihal. Hon bjöd hem mig på kaffe.
Varför kom hon inte in?
-Hon sa det bara och gick. -Hon är en konstig kropp.
Men gå så att ni kan pratas vid.
-Du har försummat dina vänner. -Gärna för mig.
Jag tänker inte berätta för dem om brevet.
Hör du, berätta.Vad skrev han?
Jag vill veta hur män brinner av åtrå.
Det är det vanliga.
Han skrev: "Min älskade,
det är som om kroppsdelen där hjärtat sitter är borta.
Mina armar är odugliga och magen full av bittert gift.
-När jag drar in luft i lungorna…" -Sluta. Jag mår illa.
Varför radar han upp inre organ?
Det verkar som om män brinner internt.
Oj! Då får brandmännen släcka Ziyas eld.
Där det brinner
Det är dit vi springer
Där det brinner Det är dit vi springer
Snart!
"Handflatorna både ger och tar."
Vakna!
Räcker det inte åt dig?
Vad mer vill du ha? Mitt liv? Va?
Så vad hände sen?
Kapten, ta ut mig i solen.
Varför?
Vad var anledningen?
Vad var det jag brann så för?
Varför gav jag upp på världen?
På den här skönheten…
…på livet?
Varför sörjer du?
Du är så ung.
Vad är det du har förlorat?
Allt har en lösning. Allt utom döden.
Professorn…
Släpp mig.
Hör du mig?
Jag vet att det gör ont.
Släpp. Jag ska ge dig en salva.
Snälla, släpp mig.
Snälla.
När segerruset hade lagt sig, försökte jag tänka klart.
Vad jag hade väckt…
…varifrån jag återfört det…
…vad jag skapat, visste jag inte.
I nästa stund
sa min tunga det jag tänkte,
och jag slutade kalla honom İhsan.
Det här tar bort smärtan.
Det går bra. Lugn.
Nej! Vad gör du?
Ät det inte. Det är salva.
Gud. Du är hungrig.
Det är jag också.
Jag bär ut den där inne först.
Ät inte det där.
Inte du också.
Kom nu. Ut med dig.
-Tack, min son. -Tack själv.
Gud signe dig.
Drick det här.
Nej. Rör det inte!
Jag vet att du har ont.
Men det går över.
Det gör det, ska du se.
Vad är det? Varför ser du på mig så där?
Känner du inte igen mig?
Jag är Ziya.
Och du?
Försök. Tala.
Tala. Säg nåt.
Säg ditt namn.
Säg vad som helst.
Sluta stirra och säg nåt. Tala!
Såja.
Sådär ja. Du minns.
Det måste finnas nåt kvar av İhsan.
Gömt i din hjärna, i ditt sinne.
Långsamt kommer du att minnas.
Titta.
Såja. Var inte rädd.
Det gör ont att minnas.
Men tack och lov låg du bakom maskinen.
Den skyddade dig.
Ditt ansikte…
Det kommer att göra ont.
Det är skrämmande. men titta, din kropp är hel.
Kom här.
Titta. Du byggde maskinen.
Du och jag.
Jag hjälpte dig.
Ja? Försök att minnas.
Minns det nu.
Gode Gud.
Vad är det?
Nej…
Är det sant?
Vad är det?
Varför är du rädd?
Släpp mig!
Det kan inte stämma.
Det är omöjligt.
Asiye, hur många fler väskor
tror du att du behöver?
Det här är rena skjortor och underkläder till Ziya.
Det tar vi inte med oss tillbaka.
För vi tar hem det som är smutsigt.
Ja, om han inte kan tvätta där…
Han har nog hittat nån kvinna.
För smutstvätten, menar jag.
Snälla, far. Det förstod jag väl.
Yunus, vem då?
Han är hyresgäst här.
Hyresgäst? Vi inhyser ungkarlar. Det går 13 på dussinet.
Han har lockigt hår. Är student.
Jaså, läkarstudenten?
Ja, han bor där.
Men kom inte så här sent igen.
Inga kvällsbesök.
Besök honom dagtid.
Ziya? Äntligen. Var har du varit?
Jag funderade på att söka upp dig.
Kände du jordskalvet i går kväll? Vi darrade som asplöv.
Jag tänkte att du var trygg, för inget rasade här.
Men jag har varit utom mig. Vad gör du med den där mannen?
-Vad ska jag säga på akademin? -Akademin?
Det är över. Ingen mer akademi för mig.
Vad yrar du om?
Hör du, Ziya, du kan berätta för mig även om det är nåt omoraliskt.
Jag är inte den som skvallrar, jag kan bevara din hemlighet.
Kan du det?
Kan du hjälpa mig?
Vad har hänt?
Yunus, jag har gjort en hemsk sak.
Har du dödat honom?
Va?
Ziya!
Vad i helvete!
Yunus!
Sansa dig, Yunus.
Seså.
Vi måste övertyga Hamdi om att jag har varit hos dig.
Och hyresvärden? Han såg dig.
Säg att du smög in mig och gömde mig på ditt rum.
Att jag redan varit där i två nätter när han såg mig. Glöm det nu.
De är inte intresserade.
Vi säger till Hamdi att jag inte var där när det smällde, utan här med dig.
Han är enda vittnet.
-Och om han inte tror på det? -Det gör han.
Huset ligger så långt från närmsta granne.
Ingen upptäcker om det brinner, inte på ett tag.
Ja, en brand.
Den täcker upp för allt, röjer alla spår.
Ingen İhsan och ingen maskin.
Nej!
Om du tänker bränna honom går jag. Jag går till polishuset.
Även om han är så här…
Är du galen? Vad tror du om mig?
Jag dödar inte människor. Jag kan inte göra det.
Men om de inte hittar hans kropp?
-Hans ben? -De behövs inte.
Det finns en bränd kropp.
Kommer att finnas.
Där borta.
Yunus…
Samla dig.
Och professor İhsan? Vad händer med honom?
Han är nån annan nu. Ingen skulle känna igen honom.
Vi lämnar honom åt hans öde.
Jag vet att det är grymt,
men jag menade inget av det här.
Han har delvis sig själv att skylla, jag var bara en pjäs i spelet.
Jag kan inte hjälpa honom. Vi kan inte det. Det är omöjligt.
Jag är utmattad.
Jag ska sona för det jag gjort. Jag lämnar akademin och åker hem.
Mina hopp, min framtid, allt jag har bränns upp med det här huset.
Ge mig din fot.
Han blir en utstött, en hemlös galning.
Nån hjälper honom säkert.
Ett sjukhus, en välgörare eller leprasjukhuset.
Jag kan inte bli läkare.
Jag lever med halva mitt hjärta.
Det blir min botgörelse.
Om det finns ett helvete,
tänder jag den elden nu.
Jag får två helveten, Yunus.
Jag kommer att brinna två gånger, här, och i livet efter detta.
Det ordnar sig.
Kanske var han rädd för smärtan som elden åsamkat honom,
eller för att han såg nåt i flammorna som påminde om platsen han återvänt från.
İhsan var trots allt död.
Hjärtat hade stannat.
Frågade du honom om helvetet?
Säg vad vi måste göra för att inte hamna där.
-Så att vi kan… -Ja.
Det kunde han inte svara på.
Den som vaknade till liv hade glömt sitt namn.
Det han hade sett och erfarit
förblev i hans huvud.
Ta inte illa upp,
men det du har berättat går att förklara med sunt förnuft.
Hans hjärta stannade ett tag och blixten startade det igen.
Det är väl inte så långsökt?
Det hände min farbror.
Vi höll likvaka över honom, sen rörde han sig plötsligt.
Skrämde vettet ur alla.
Sen åt han av begravningskalaset.
Sånt kan hända. Min far var med om det.
Men en dag berättade han allt.
İhsan själv.
För några år sen exploderade nåt i hans trädgård. Han hade skaffat krut.
-Krut? -Ja. Flera tunnor.
Ryktet gick att han ville ta sitt eget liv.
Ptro, flickan.
Vi går resten av vägen.
Kom nu. Kom, İhsan.
Såja.
Förlåt mig.
Jag…
Förlåt mig!
Se dig inte om. Yunus.
Se dig inte om!
Gör det inte! Se dig inte om!
-Vi kan gå in om du fryser, Asiye. -Nej, jag mår bra.
Är du inte hungrig? Säg som det är.
Vi reser inte till Istanbul var dag,
så medan du har din far med dig borde du låta honom bjuda på nåt.
Ska vi inte ta oss en simid-i halka?
Unge man!
Simid-i halka, far? Det låter så gammaldags.
-Låt det smaka. -Tack.
Om jag ser ett fint tyg i ett skyltfönster,
låter jag dig köpa några längder.
Eftersom du insisterar.
Jaså, du? Jaha, minsann.
Allt för min flicka.
Tack.
Jag hittar på en förklaring till Hamdi. Han är det enda vittnet.
Om vi två kan övertyga honom…
Bara intyga att allt jag säger är sant.
-Kan du det? -Ja, det kan jag.
Mitt jobb är att intyga allt.
Du vet säkert redan vad du ska dra för vals
och hur du ska sälja in den.
För Guds skull, Yunus. Är det här rätt tillfälle att klaga?
Jag har ju sagt att jag bara ska be om en sista tjänst.
Sen ger jag mig iväg.
-Jag sa att det inte var mitt fel. -För det var hans eget.
Den stackars galningen som vi lämnat som en byracka.
Det är alltid nån annans fel.
Världen ligger till skuld för allt. Du är missförstådd och oskyldig.
Det jag gjorde var kanske fel, men du hjälpte mig.
Vi sitter i samma båt.
Och om jag sänks…
Så tar du mig med dig? Är det så?
Du behöver inte hota mig.
Jag bryter inte mina löften.
Så oroa dig inte.
Men jag är glad att du hotade mig.
Nu vet jag exakt vilken sorts person du är.
Om vi går efter europeisk tid,
lämnade vi huset klockan 05:00.
Nu är klockan 09:15.
Lägg till runt sex timmar. Vad blir det?
Klockan 15:15.
Vi tar tåget i Eminönü
och möter upp Ziya vid akademin.
Om vi blir försenade har vi avsändaradressen.
Och jag skickade ett telegram till lärarna. Han vet att vi är på väg.
Han väntar på oss.
Det gör han.
Jag tänker ge mig av, pappa Hamdi.
Jag vill ha din välsignelse.
Du store.
Du har min välsignelse, men vad har hänt, så plötsligt?
I går brann du för dina studier.
Och du verkar återställd.
Pigg som en mört.
Han har varit med mig i två dygn och ätit upp sig…
Vad säger İhsan?
Du kan väl tala med honom. Han skulle inte vilja att du slutar.
Om han kunde det, vore det bra.
Det hör till saken, pappa Hamdi.
Jag vill inte bli som han.
Och jag ogillar professorerna.
Jag vantrivs på skolan.
-Och att se honom så… -Hur då?
-Jag trodde att han mådde bättre. -Nej, han…
Han har varit…
Minns du när du och Yunus besökte mig?
Jag såg krutdurkarna samma dag.
Så många. De såg nya ut.
Jag var rädd att nåt skulle hända och gick hem till Yunus.
Ja, så gick det till.
Kära nån.
Tog känslorna över igen? Gud hjälpe oss.
Jag stänger serveringen och går dit.
Kom. Hämta dina tillhörigheter.
Ge mig din välsignelse.
Jag kan inte gottgöra dig.
Du har min välsignelse, men jag har svårt att tro det.
Jag vande mig att ha dig här. Nåja, lycka till.
Du kanske tänker om och kommer tillbaka nästa år.
Glöm inte att du alltid har ett hem här.
Sköt om dig.
Du också. Skriv till mig.
Cemşit, ta beställningen.
-Lammsoppa, tack. -Visst.
Om jag inte behövs, går jag till akademin.
-Yunus… -Skona mig.
Du upprepar dig bara.
Du säger fina ord,
men jag tror inte att du menar dem.
Därför…
…har dina ord inget värde för mig.
Gå nu. Adjö.
-Flytta på er! -Ur vägen!
-Undan! -Ur vägen!
-Akta er! -Det brådskar!
Hallå, gott folk!
Lyssna noga! Hör vad jag har att säga!
Vasilis teatersällskap, berömt över alla andra,
har kommit för att underhålla er!
Ni kommer inte att tro era ögon,
när ni ser skådespelet vars berömmelse nått Europa.
Jag ser att ni är dyster.
Vi kommer att förtrolla er med vår magi
och göra er lycklig, var så säker.
Vad säger ni?
Hallå, gott folk!
Lyssna noga!
Hör vad jag har att säga!
Vasilis teatersällskap, berömt över alla andra,
har kommit för att underhålla er!
Vet du varför människor är rädda för de odöda, kapten Ömer?
Jag vet inte. För att de är rädda för döden?
Folk är inte rädda för döden.
De vet att det finns.
Men de är rädda för att de odöda skulle börja prata.
Då skulle de kunna berätta att det inte finns nåt efter döden.
Herre du milde!
Titta inte på honom!
Han är spetälsk! Spring!
En odöd! Han har rest sig ur graven!
Försvinn, demon!
Han är spetälsk! Spring!
Stopp!
Ge dig iväg! Försvinn!
Han har rest sig ur graven!
-Stanna! -Ge dig iväg härifrån!
-Försvinn! -En odöd!
Stopp! Försvinn!
Slå honom!
Låt bli. Snälla.
Sluta! Låt bli det där!
Sluta! Gör inte så.
Sluta! Låt bli!
Försvinn!
Ta fast honom!
Vi fick honom.
Undertexter: Ingrid Berglund