‫המכונה.‬
‫- נשמה תקום מהמתים -‬
‫לא קרה לה כלום.‬
‫היא עמדה שם שלמה, כאילו לעגה לי.‬
‫כאילו שריון אלוהי, כוח לא ידוע, הגן עליה.‬
‫כאילו היו לה עיניים,‬
‫והיא צפתה בי מרחוק,‬ ‫גיחכה כמו ממזרה מפונקת.‬
‫לראשונה בחיי, הרגשתי את נוכחותו של השטן.‬
‫כאילו הוא התחבא בבור בחדר ההוא,‬
‫ואמר, "המשחק לא נגמר. המבחן שלך רק התחיל",‬
‫לוחש באוזני.‬
‫בספר יש 81 עמודים.‬
‫עמוד 81 ריק לגמרי. מה המשמעות של זה?‬
‫תפתח את כף ידך הימנית.‬
‫תסתכל על הקווים שם.‬
‫מה כתוב שם? שמונה עשרה.‬
‫שמונה עשרה.‬
‫עכשיו תפתח את כף ידך השמאלית.‬
‫מה כתוב שם?‬
‫שמונים ואחת.‬
‫תחבר את שני המספרים. מה יוצא?‬
‫תשעים ותשע.‬
‫כל הכבוד.‬
‫"לאלוהים יש 99 שמות", כך כתוב בספר.‬
‫עכשיו אתה מבין‬
‫למה אנו פותחים את הידיים בזמן תפילה‬
‫ולמה מתפללים את תפילת הצלאה?‬
‫הבורא הטביע את 99 שמותיו‬
‫בכפות ידינו.‬
‫עוד לפני שנולדנו. רואה?‬
‫טבוע בכפות ידינו.‬
‫טבוע…‬
‫טבוע בכפות ידינו.‬
‫הם סיימו את הספר בעמוד 80,‬
‫ועמוד 81 ריק לגמרי.‬
‫זה היה מכוון.‬
‫כי הסכום של שני המספרים‬
‫הוא תשעים ותשע!‬
‫פירושו של העמוד הריק…‬
‫הוא לידה חדשה…‬
‫וחיים חדשים!‬
‫"התרופה שמגיעה מכפות הידיים.‬
‫"אלה כפות הידיים שנותנות וגם לוקחות."‬
‫כפות הידיים…‬
‫"אור יפגע במכונה ונשמה תקום מהמתים.‬
‫"נשמה חזקה מתמיד."‬
‫"אור שחסם את דרכם של אלה‬
‫"שיבואו בעקבותיו."‬
‫"אור שחסם את דרכם של אלה‬
‫"שיבואו בעקבותיו."‬
‫היה צריך לסטור לו.‬
‫הילד היה מורד אפילו בלידה.‬
‫הוא נולד בלידת עכוז.‬
‫הוא קרע את אימו לגזרים כשהוא יצא,‬
‫מכוסה בדם.‬
‫לכן גילפם המסכנה‬ ‫לא יכלה ללדת ילדים נוספים,‬
‫והיא לא תלד.‬
‫"אור שחסם את דרכם של אלה שיבואו בעקבותיו."‬
‫קרעתי את צוואר הרחם של אימי.‬
‫חסמתי את דרכם של אלה שיבואו אחריי.‬
‫אני האחד והיחיד!‬
‫האור הזה הוא אני! זה אני!‬
‫לא משנה אם אתם אוהבים אותי או מגרשים אותי!‬
‫האור הזה הוא אני! זה אני!‬
‫אני אצור אותך, אגרום לך להתקיים שוב.‬
‫תיוולד מחדש מהאפר שלך,‬
‫כמו עוף החול.‬
‫יום טוב.‬
‫יום טוב. תודה.‬
‫אסייה! מי זה, ילדה?‬
‫זו הייתה גילניהל. היא הזמינה אותי לקפה.‬
‫למה שלא תשתו קפה פה?‬
‫היא הלכה אחרי שהזמינה אותי.‬
‫בחיי, היא מוזרה.‬
‫בסדר, תלכי. תדברו קצת.‬
‫הזנחת את החברות שלך לאחרונה.‬
‫בסדר.‬
‫אני לא אספר להורים שלי על המכתב.‬
‫אחותי.‬
‫תספרי לי קצת. מה הוא כתב?‬
‫אני רוצה לדעת איך גברים בוערים מרוב תשוקה.‬
‫הדברים הרגילים.‬
‫הוא כתב, "יקירתי,‬
‫"זה כאילו החלק השמאלי בגופי,‬ ‫היכן שנמצא ליבי, נעלם בלעדייך.‬
‫"זרועותיי הן כמו גדמים,‬ ‫ויש לי רעל מר בבטן.‬
‫"בכל פעם שאני נושם, ריאותיי…"‬
‫תפסיקי, אחותי. יש לי בחילה.‬
‫למה הוא נשמע כמו מוכר בשר, לעזאזל?‬
‫נראה שגברים בוערים מבפנים.‬
‫יקירתי. בואי נבקש מהכבאים‬ ‫לכבות את האש בתוך זיה.‬
‫"בכל פעם שיש שרפה‬
‫"שם אנחנו כמקהלה‬
‫"בכל פעם שיש שרפה, שם אנחנו כמקהלה"‬
‫עוד מעט.‬
‫"אלה כפות הידיים שנותנות וגם לוקחות."‬
‫קום!‬
‫לא מספיק? תעשה שזה יספיק, לעזאזל!‬
‫מה עוד אתה רוצה? את חיי? מה?‬
‫- היצור -‬
‫אז מה קרה אחר כך?‬
‫קפטן, קח אותי אל השמש.‬
‫למה?‬
‫בשביל מה?‬
‫איזו מין אש שרפה אותי?‬
‫למה ויתרתי על העולם הזה?‬
‫על היופי הזה,‬
‫על החיים האלה?‬
‫בני, למה אתה קודר?‬
‫אתה צעיר כל כך.‬
‫מה נגמר? מה נעלם?‬
‫קיים פתרון לכל דבר חוץ מהמוות.‬
‫פרופסור…‬
‫תעזוב.‬
‫אתה שומע אותי?‬
‫אני יודע שזה כואב.‬
‫תעזוב. אני אביא לך משחה.‬
‫בבקשה, פשוט תעזוב אותי.‬
‫קדימה.‬
‫ברגע שתחושת השיכרון והניצחון פגה,‬
‫ניסיתי לחשוב בבהירות.‬
‫לא ידעתי‬
‫מה החייתי, למה הענקתי חיים,‬
‫או מאיפה החזרתי אותו.‬
‫לפני ששמתי לב,‬
‫לשוני קדמה למעשיי,‬
‫והפסיקה לקרוא לו איכסן.‬
‫זה יעביר את הכאב.‬
‫זה בסדר. תירגע.‬
‫לא! מה אתה עושה?‬
‫זה לא מיועד לאכילה. זו משחה.‬
‫אלוהים. אתה רעב.‬
‫גם אני.‬
‫תן לי להיפטר מהגופה שבפנים קודם.‬
‫בסדר? אל תאכל את זה.‬
‫זה מה שחסר לי.‬
‫בוא הנה. בוא נוציא אותך.‬
‫תודה, בני.‬ ‫-תודה.‬
‫שאלוהים יברך אותך.‬
‫הנה, תשתה את זה.‬
‫לא. אל תיגע בזה! לא.‬
‫אני יודע שכואב לך.‬
‫אבל זה יעבור.‬
‫זה יעבור. אל תדאג.‬
‫מה קרה?‬
‫למה אתה מסתכל עליי ככה?‬
‫אתה לא מזהה אותי?‬
‫זה אני, זיה.‬
‫ומי אתה?‬
‫קדימה. תדבר.‬
‫תדבר. תגיד משהו.‬
‫תגיד את השם שלך.‬
‫תגיד מה אתה יודע.‬
‫תפסיק לבהות בי ותדבר. קדימה, תדבר!‬
‫יופי. כן?‬
‫כל הכבוד. אתה זוכר.‬
‫חלק מהזיכרון של איכסן בטוח נמצא שם.‬
‫חבוי במוחך, בתודעתך.‬
‫אתה תיזכר בהדרגה.‬
‫תראה.‬
‫בוא. אל תפחד.‬
‫יכאב לך להיזכר.‬
‫אבל תודה לאל שהיית מאחורי המכונה.‬
‫היא הגנה עליך.‬
‫הפנים שלך…‬
‫זה יכאב.‬
‫אתה תפחיד את עצמך,‬
‫אבל תראה, הגוף שלך בסדר.‬
‫בוא.‬
‫תראה. אתה בנית את המכונה הזאת.‬
‫אתה ואני עשינו את זה.‬
‫עזרתי לך לעשות את זה.‬
‫כן? תנסה להיזכר.‬
‫קדימה, תיזכר.‬
‫אלוהים ישמור.‬
‫מה קרה?‬
‫מה יש?‬
‫לא…‬
‫ברצינות?‬
‫מה קרה?‬
‫למה אתה מפחד?‬
‫תעזוב!‬
‫לא יכול להיות.‬
‫זה לא אפשרי.‬
‫אסייה, אני תוהה עוד כמה מזוודות‬
‫את מתכוונת לארוז.‬
‫אלה חולצות ותחתונים נקיים לזיה, אבא.‬
‫לא ניקח אותם בחזרה.‬
‫כי ניקח את המלוכלכים.‬
‫אם הוא לא יכול לכבס אותם שם…‬
‫אני בטוח שהוא מצא אישה.‬
‫אני מתכוון בשביל הכביסה.‬
‫נו באמת, אבא. ברור שהבנתי.‬
‫מי מהם הוא יונוס?‬
‫הוא דייר כאן.‬
‫דייר? זה פונדק לרווקים.‬
‫לא חסרים פה דיירים.‬
‫יש לו שיער מתולתל. הוא סטודנט.‬
‫זה שלומד בבית הספר לרפואה.‬
‫כן. זה החדר שלו.‬
‫אבל אל תבוא מאוחר כל כך לעולם.‬
‫זה לא הולם.‬
‫תבקר אותו במהלך היום.‬
‫זיה?‬
‫סוף סוף. איפה היית, אחי?‬
‫הייתי בא אליך, אבל חשבתי שלא תרצה בכך.‬
‫הרגשת את רעידת האדמה אמש, נכון?‬ ‫היא טלטלה אותנו כמו עלה.‬
‫אבל חשבתי שתהיה בטוח שם‬ ‫כי שום דבר לא קרס כאן.‬
‫דאגתי מאוד, אחי.‬
‫מה אתה עושה עם האיש הזה?‬
‫לא ידעתי מה להגיד באוניברסיטה.‬
‫באוניברסיטה?‬
‫הכול נגמר. הלימודים שלי נגמרו.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫תקשיב, זיה,‬
‫אתה יכול לספר לי גם אם זה מביש.‬
‫אני לא בן אדם כזה. אני לא אספר לאף אחד.‬ ‫אל תדאג. אני אשמור על הסוד שלך.‬
‫באמת?‬
‫אתה תעזור לי?‬
‫מה קרה לידיים שלך?‬
‫יונוס, עשיתי דבר נורא.‬
‫הרגת את האיש?‬
‫מה לעזאזל?‬
‫זיה!‬
‫זיה, מה זה, לעזאזל?‬
‫יונוס!‬
‫יונוס, קח את עצמך בידיים.‬
‫קדימה, יונוס!‬
‫עלינו לשכנע את האב המדי‬ ‫שהייתי איתך בלילות האחרונים.‬
‫מה עם בעל הבית? הוא ראה אותך.‬
‫תגיד לו שהכנסת אותי פנימה‬
‫והחבאת אותי בחדר שלך.‬
‫שהייתי שם שני לילות כשהוא ראה אותי.‬
‫אני לא יודע. לא משנה, יונוס.‬
‫הם לא ישאלו הרבה שאלות.‬
‫נגיד לאב המדי שלא הייתי פה בזמן הפיצוץ,‬
‫ושהייתי איתך.‬
‫הוא העד היחיד.‬
‫ואם הוא לא יאמין?‬
‫אני אגרום לו.‬
‫הבית הזה רחוק מאוד מהיישוב הכי קרוב.‬
‫אף אחד לא ידע שהייתה שרפה במשך לזמן מה.‬
‫כן, שרפה.‬
‫היא תטשטש הכול בלי להשאיר זכר.‬
‫איכסן לא יימצא, וגם לא המכונה.‬
‫לא!‬
‫אם תגיד שתשרוף אותו, אני בחוץ.‬
‫אני אלך למשטרה בעצמי.‬
‫גם אם הוא במצב הזה…‬
‫אתה משוגע? מי אתה חושב שאני?‬
‫אני לא רוצח.‬ ‫אני לא יכול להרוג אף אחד. אני לא מסוגל.‬
‫המשטרה תחפש את הגופה של איכסן, לא?‬
‫הם ינסו למצוא את עצמותיו?‬ ‫-לא יהיה צורך.‬
‫יש גופה שרופה.‬
‫תהיה אחת.‬
‫היא שם.‬
‫יונוס…‬
‫קח את עצמך בידיים.‬
‫מה עם פרופסור איכסן? זה שנמצא שם?‬
‫מה איתו?‬ ‫-הוא מישהו אחר עכשיו.‬
‫אי אפשר לזהות אותו. ראית אותו.‬
‫נשאיר אותו ברחוב, ננטוש אותו לגורלו.‬
‫אני יודע שזה אכזרי, יונוס,‬
‫אבל לא התכוונתי שזה יקרה.‬
‫זה חלקית באשמתו.‬
‫הייתי רק פיון על לוח השחמט.‬
‫אני לא יכול לעזור לו. אנחנו לא יכולים.‬
‫אני לא יכול לעשות שום דבר, יונוס. אם היו…‬
‫אני מותש, יונוס.‬
‫אני אשלם על חטאי, ויהי מה.‬
‫אני אפרוש מהלימודים, אחזור הביתה.‬
‫אשרוף את התקוות שלי,‬ ‫את העתיד שלי, את כל מה שיש לי,‬
‫יחד עם הבית הזה.‬
‫תן לי את הרגל שלך.‬
‫הוא מצורע עכשיו, משוגע שגר ברחוב.‬
‫מישהו בטוח יעזור לו.‬
‫בית חולים, שומרוני טוב, או בית המצורעים.‬
‫אני לא אהיה רופא.‬
‫אחיה כשחצי מהלב שלי חסר.‬
‫ככה אשלם על חטאי.‬
‫אם באמת יש גיהינום,‬
‫האש הזאת תהיה הגיהינום שלי.‬
‫לא יהיה לי גיהינום אחד, אלא שניים, יונוס.‬
‫אני אישרף פעמיים,‬
‫באש הזו וגם באש שבצד השני.‬
‫הכול בסדר.‬
‫אולי הוא פחד מהכאב שהאש גרמה לבשרו,‬
‫או שהוא ראה בלהבות דמיון‬
‫למקום שממנו הוא חזר,‬ ‫המקום שאיננו יודעים עליו דבר.‬
‫אך בסופו של יום,‬
‫איכסן מת.‬
‫הלב שלו עצר.‬
‫שאלת אותו איך היה בגיהינום?‬
‫תספר לנו מה עלינו לעשות כדי לא להישרף שם.‬
‫כדי שנוכל…‬
‫כן.‬
‫לא הייתי מקבל תשובה.‬
‫זה שהקמתי לתחייה שכח אפילו את שמו.‬
‫לא משנה מה הוא ראה או חשב,‬
‫הכול היה בראש שלו.‬
‫אל תיעלב, אחי,‬
‫אבל אני יכול להסביר בהיגיון‬ ‫את מה שסיפרת לנו.‬
‫אולי הלב שלו עצר לזמן מה,‬ ‫והברק גרם לליבו לחזור לפעום.‬
‫זה לא כל כך מופרך, נכון?‬
‫זה קרה לדודי המנוח.‬
‫חשבנו שהוא מת, ועמדנו לקבור אותו,‬
‫אבל אז הוא זז.‬
‫כל הקהילה נבהלה.‬
‫אז הוא הגיע ללוויה של עצמו.‬
‫זה אפשרי. לאבי היו מקרים כאלה.‬
‫אבל יום אחד הוא סיפר לי הכול.‬
‫איכסן, בכבודו ובעצמו.‬
‫אפילו היה פיצוץ בחצר שלו לפני כמה שנים.‬ ‫היה לו אבק שרפה משום מה.‬
‫אבק שריפה?‬ ‫-כן. חביות של זה.‬
‫בכל מקרה, לפי השמועה, הוא רצה להתאבד.‬
‫תעצרי, חמודה.‬
‫נלך את שאר הדרך.‬
‫קדימה. בוא, איכסן.‬
‫הנה.‬
‫תסלח לי.‬
‫אני…‬
‫תסלח לי!‬
‫אל תביט לאחור, יונוס.‬
‫אל תביט לאחור!‬
‫לא! אל תביט לאחור!‬
‫אפשר להיכנס פנימה אם קר לך, אסייה.‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫את לא רעבה, ילדה?‬
‫קדימה.‬
‫אנחנו לא נוסעים לאיסטנבול לעיתים קרובות,‬
‫אז בזמן שאבא שלך איתך,‬
‫את צריכה לגרום לו לבזבז כסף.‬
‫בואי נזמין לפחות מאפה סימידי הלקה?‬
‫בחור צעיר!‬
‫סימידי הלקה, אבא? כבר לא קוראים לזה ככה.‬
‫תיהנה, אדוני.‬ ‫-תודה.‬
‫אם אראה בד יפה בחלון ראווה,‬
‫אבקש שתקנה לי כמה מטרים ממנו.‬
‫מאחר שאתה מתעקש.‬
‫כן? בסדר.‬
‫הכול בשביל הילדה שלי.‬
‫תודה.‬
‫אני אסביר הכול לאב המדי.‬
‫הוא הקצה הפתוח היחיד.‬
‫אם ניצמד לאותו סיפור, נוכל לשכנע אותו…‬
‫פשוט תאשר את כל מה שאגיד.‬
‫טוב, יונוס?‬ ‫-בטח.‬
‫התפקיד היחיד שלי בחיים הוא להצדיק אותך.‬
‫אני בטוח שאתה כבר יודע מה להגיד,‬ ‫אילו סיפורים להמציא,‬
‫ואיך להגיד הכול.‬
‫בשם אלוהים, יונוס. זה הזמן המתאים לזה?‬
‫אמרתי לך.‬
‫פשוט תעשה לי טובה אחרונה.‬
‫ואז אעוף מפה בכל מקרה.‬
‫סיפרתי לך הכול. זו לא אשמתי.‬
‫כמובן.‬
‫זאת לא אשמתך. הכול קרה בגללו.‬
‫זה היה המשוגע העלוב‬ ‫שהשארנו ברחוב כמו גור כלבים.‬
‫מישהו אחר תמיד אשם.‬
‫העולם הגדול הזה אשם.‬
‫הוא לא הצליח להבין אותך. רק אתה חף מפשע.‬
‫אולי מה שעשיתי היה פסול, אבל אתה עזרת לי.‬
‫היינו בזה ביחד.‬
‫תדע שאם אני אפול…‬
‫"אתה תיפול איתי." זה העניין?‬
‫אין צורך באיומים, אחי.‬
‫אני לא מפר את ההבטחות שלי.‬
‫אז אל תדאג.‬
‫אבל למעשה, אני שמח שאיימת עליי.‬
‫עכשיו אני יודע בדיוק איזה מין אדם אתה.‬
‫לפי השעון האירופי,‬
‫יצאנו מהבית בחמש בבוקר.‬
‫עכשיו תשע ורבע.‬
‫תוסיפי לזה שש שעות בערך. מה נקבל?‬
‫שלוש ורבע בצהריים.‬
‫נעלה על הרכבת באמינונו‬ ‫ונפגוש את זיה בשערי האוניברסיטה כשהוא יצא.‬
‫גם אם נאחר,‬ ‫נמצא אותו איכשהו בעזרת הכתובת שעל המכתב.‬
‫דרך אגב, שלחתי מברק גם לאוניברסיטה.‬
‫הוא בטח יודע שאנחנו בדרך.‬ ‫הוא יחכה לנו בשער.‬
‫הוא יחכה.‬
‫אז אני עוזב את המקום הזה, האב המדי.‬
‫באתי לקבל את ברכתך.‬
‫אלוהים.‬
‫אני נותן לך את ברכתי,‬
‫אבל מה קרה פתאום, בני?‬
‫אתמול השתוקקת ללמוד.‬
‫ונראה שהבראת.‬
‫הוא בריא כמו חזיר.‬
‫הוא היה איתי במשך יומיים,‬
‫והוא השמין…‬
‫מה איכסן אומר?‬
‫אני מקווה שדיברת איתו.‬ ‫הוא לא היה מרשה לך לעזוב את הלימודים.‬
‫אילו הוא יכול היה לדבר, זה היה נחמד.‬
‫זה חלק מהסיבה, האב המדי.‬
‫אני מפחד שאהפוך להיות כמוהו.‬
‫בכל מקרה, אני לא מסתדר עם המרצים.‬
‫אני לא שייך לשם.‬
‫וכשראיתי אותו במצב הזה…‬ ‫-באיזה מצב?‬
‫חשבתי שהוא בסדר.‬
‫לא, הוא…‬
‫הוא…‬
‫אתה זוכר שבאת לבקר אותי עם יונוס?‬
‫ראיתי חביות של אבק שרפה אחרי שעזבתם.‬
‫המון חביות.‬
‫נראה שהן נקנו לאחרונה.‬
‫פחדתי שמשהו יקרה.‬ ‫אז הלכתי אל יונוס באותו לילה.‬
‫כן, זה מה שקרה.‬
‫בחיי.‬
‫הוא שוב אמוציונלי? שאלוהים יעזור לנו.‬
‫אני אסגור את המקום ואלך לראות אותו.‬
‫קדימה, בני. קח את החפצים שלך.‬
‫הענק לי את ברכתך, האב המדי.‬
‫אני לא יכול לשלם על מה שעשית למעני.‬
‫אני נותן לך את ברכתי,‬
‫אך אני בקושי מאמין, ילדי.‬
‫גם אני התרגלתי אליך.‬
‫טוב, בהצלחה.‬
‫אולי תחשוב על זה ותחזור ללמוד בשנה הבאה.‬
‫אל תשכח שתמיד יהיה לך פה בית ואת האב המדי.‬
‫תהיה בריא.‬
‫גם אתה, בני. תכתוב לי.‬
‫ג'משיט, קח מהם הזמנה.‬
‫אני אקח מרק.‬ ‫-בטח, אדוני.‬
‫אם אין לך צורך בי עוד, אלך לאוניברסיטה.‬
‫-יונוס…‬ ‫תחוס עליי, אחי.‬
‫אתה תחזור על אותם דברים.‬
‫אתה מדבר יפה,‬
‫אבל אני בספק שאפשר לומר את זה על הלב שלך.‬
‫לכן,‬
‫אין דבר שתוכל לומר שיהיה בעל ערך עבורי.‬
‫עכשיו, צא לדרך. להתראות.‬
‫זוזו!‬ ‫-תפנו דרך!‬
‫זוזו!‬
‫-זוזו!‬
‫שימו לב, כולם!‬
‫תשמעו אותי! תקשיבו טוב!‬
‫התיאטרון של וסילי, התיאטרון המפורסם ביותר‬
‫הגיע לבדר אתכם!‬
‫לא תאמינו לדברים שתראו‬
‫בתיאטרון הנפלא הזה שתהילתו הגיעה לאירופה!‬
‫אני רואה שאתה קודר.‬
‫תהיה בטוח שנקסים אותך‬
‫ונשמח אותך עם התעתועים שנבצע!‬
‫תחייך, בבקשה. כן?‬
‫שימו לב, כולם!‬
‫תשמעו אותי!‬
‫תקשיבו טוב!‬
‫התיאטרון של וסילי, התיאטרון המפורסם ביותר‬
‫הגיע לבדר אתכם!‬
‫חשבת פעם למה אנשים מפחדים מאל־מתים,‬
‫קפטן אמר?‬
‫אני לא יודע.‬
‫כי הם מפחדים ממוות?‬
‫אנשים לא מפחדים ממוות.‬
‫הם כבר יודעים שהוא קיים.‬
‫הם מפחדים מהאפשרות‬ ‫שאל־מתים יוכלו להתחיל לדבר.‬
‫כי אולי הם יגידו שאין כלום אחרי המוות.‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫אל תסתכל עליו, מתוק!‬
‫צרעת! הוא מצורע! תברחו!‬
‫הוא מצורע! תברחו!‬
‫הוא אל־מת!‬
‫הוא קם מהקבר!‬
‫הסתלק, שד!‬
‫צרעת! הוא מצורע! תברחו!‬
‫עצור!‬
‫תתרחק! תעצור! תתרחק!‬
‫אל־מת! הוא קם מהקבר!‬
‫עצור!‬ ‫-אל־מת!‬
‫הסתלק, מצורע!‬ ‫-תתרחק!‬
‫תתרחק!‬ ‫-אל־מת!‬
‫עצור! תתרחק!‬
‫אל־מת!‬ ‫-תכו אותו!‬
‫אל תעשו את זה. בבקשה.‬
‫לא! אל תעשו את זה!‬
‫מספיק! אל תעשו את זה! מספיק!‬
‫מספיק! אל תעשו את זה!‬
‫תתרחק!‬
‫זוז!‬ ‫-תתרחק!‬
‫הסתלק!‬ ‫-הסתלק!‬
‫תתפסו אותו!‬ ‫-תתפסו אותו!‬
‫תפסנו אותו!‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬