DET SOM FÖLJER ÄR FANTASI, MEN FANTASIN ÄR OCKSÅ EN SANNING.
Vet du varför människor är rädda för de odöda?
Folk är inte rädda för döden,
de vet att den finns.
Men de är rädda för att de odöda skulle börja prata.
Då skulle de kunna berätta att det inte finns nåt efter döden.
Hur mår mannarna, Selo?
De är trötta, kapten. Vi är trötta.
Vi stannar innan mörkret faller. En sista ansats.
Håll ut! Vi slår upp tälten innan kvällen.
Skatten väntar oss bakom berget.
-Hjälp varann, allihop. -Kämpa på!
EFTER ROMANEN "FRANKENSTEIN" AV MARY SHELLEY.
AV ÇAĞAN IRMAK
-Vad ska vi äta? -Var tacksam för brasan.
Vi är varma men hungriga.
Varsågod, kapten.
Vi trodde att vi skulle kunna hitta fåglar eller rådjur, men nej.
Vilket fördömt ställe.
Jag behöver vara ifred en stund.
Vi torkar ut av all torkad mat.
Milda makter.
Bismillah! Vem är du?
Osman! Muharrem!
-Skynda er! -Va?
-Fort! -Bismillah…
Bota honom.
Vem är du? Vad är detta?
-Vem är du? Vänta! -Vad händer?
Vem var det där?
-Här. -Hans ansikte var bränt.
Vad var det för otyg? Djävulen?
Det vilar en förbannelse här. Det var en demon.
Tyst med er!
Var inte rädda. Det klär er inte.
Vadå för demon?
Han var väl en stolle, en galning eller rymling…
Han är ingen galning.
-Han sa nåt. -Tyst!
Vem var han? Vem är du, broder?
Jag är Ziya.
Jag återupplivade honom.
Herre du milde…
Låt mig vara.
Asiye. Asiye…
Asiye kommer att tro du är en slarver. Se på dina händer. Så smutsiga.
-Stå still. -Kragen sitter för hårt, mamma!
Vill man vara fin får man lida pin.
Du får stå ut, annars tycker gästerna illa vara.
Än sen? Hon är en liten flicka. Det är ingen riktig gäst.
Stackars liten.
Det är Guds vilja, men när de är så unga…
Fem gånger åtta är 40.
Fem gånger nio är 45.
-Fem gånger tio är 50. -De är här.
-Husmor… -Kom in.
-Välkomna. Kom in. -Kom, Hüsnü.
-Ni är sena. -Ni måste frysa.
Ursäkta. Vi tappade ett hjul på vägen hit.
-Inte behövde ni ta med nåt. -Från vår trädgård.
-Är det här Asiye? -Vilka vackra ögon.
Gömmer du dig, Ziya? Kyss farbror Hüsnüs hand.
Flickor är svåra att ta hand om och hennes mor hade ingen familj.
Oroa dig inte.
Pappa, gå inte!
Gud har bara välsignat oss med Ziya. De kan växa upp som syskon.
Ner och upp.
Ner och upp. Bra.
Alltså, hjärtat får blodet att cirkulera i våra kroppar.
Titta på tavlan, allesammans.
Det här hållet är väster och det är öster.
Har ni förstått?
Att ni aldrig ger er!
Varför jaga en lögn uppe på berget?
Det finns ingen skatt!
Jag har sagt det så många gånger!
Okunniga människa!
För tusan.
Foten är frusen. Nekrotiserad.
Vi måste amputera den.
Nej, doktorn. Snälla!
Iväg med dig, Ziya.
-Jag vill stanna. -Ut, sa jag!
Jag är arg nog som det är.
Stå inte bara där. Håll hans armar och ben.
Sluta glo och kom hit!
Håll ner honom.
Ni var tvungna att gå upp i berget.
Håll honom!
Se här, Asiye.
Vi tror äpplet är dött, men det ger liv åt nåt annat.
Masken äter, kryper ner i marken
och sen gödslas jorden.
Och kärnorna från frukten blir till ett nytt träd.
Naturen går i en evig cirkel.
Bara människor dör på riktigt.
Varför säger du så?
Vi begravde min mamma, men det har inte växt upp en ny.
Det ska det.
Jag lovar.
Det ska det…
…Asiye.
Det ska…
Asiye…
Jag lovar dig.
Det ska det.
Vi kommer att svälta ihjäl.
Jag skulle uppoffra min del av skatten för lite mat. Fy fan.
Såja, grabben.
Öppna ögonen.
Bra. Byt ben.
Asiye, spring inte!
Hon är en sån pojkflicka.
Vatten!
Är det lämpligt att bete sig så där? Folk kommer att börja prata.
De borde sköta sitt, mor.
Du skämmer bort dem, min dotter.
Färskt bäckvatten!
Hon stjälper i sig det så jag blir törstig.
Vi har slut på vatten.
Kom hit med lite vatten!
Få se vad du läser nu.
Fyll på här.
De magiska läkedomskonsterna.
Ditt vatten smakar beskt.
Vad är nu detta?
-Jag bad nån köpa den i Istanbul. -Såna här böcker är trams.
-De skrivs av häxdoktorer och… -Jag håller inte med, far.
Metoder vi använder i dag har ofta gåtfulla traditioner.
Det säger jag inte emot, men jag undrar över just den här.
Jag vet varför du egentligen beställer böcker från Istanbul.
Nämligen?
Därför att du vill få tag på Uppståndelsens bok.
Inte sant?
Ziya.
Vill du vara en ungtupp som jagar efter legender,
eller en sansad läkare?
Sluta leta efter den där boken. Det är bara påhitt.
Tänk om det är sant?
Ska jag visa dig vad som är sant?
Eftersom du ska bli läkare, kom och ta en titt på verkligheten.
Barn, förolämpa dem inte genom att stirra på ansiktena.
Där.
Vi ville aldrig ta med er hit. Vi ville inte ge er mardrömmar.
Fru Ofelya var vår granne. Ett ansikte ljuvt som månen.
När hon fick spetälska fick hon flytta hit,
tillsammans med de andra.
-Välkommen, herr Muzaffer. -Tack.
-Gülfem… -Jag går dit.
-Allt väl? -Fru Ofelya!
Det är jag, Gülfem.
Gülfem?
Kära nån.
Min trofasta granne.
Välkommen. Så trevligt att se er.
Kära nån.
Jag tog med mat.
Och Muzaffer gjorde en ny salva.
Den här är starkare. Jag hoppas att den kan hjälpa mot smärtan.
Är det Ziya?
Åh, det lilla barnet. Vad stor han har blivit.
Jag önskar att du inte tagit med honom.
Är det här Asiye?
Du berättade om henne.
Nej! Sluta, mitt barn!
-Vad gör du? Ziya! -Rör mig inte.
-Ziya! -Släpp mig.
-Jag sa åt dig! -Släpp, mitt barn.
Ziya!
"Sprids inte genom hudkontakt." Jag vet!
Det du inte vill att jag ska känna av är vår hjälplöshet.
Vad kan vi göra?
Jag gör allt jag kan, jag ger dem medicin.
Det tjänar inget till. Medicin drar bara ut på döden.
Har du försökt hitta nya kurer?
Vad har du gjort för att avancera yrket?
Ziya, sluta. Nu får det räcka.
Du vet att far är stans bästa läkare.
Om han ändå hade kurage.
Far undrar om du tvättat händerna. Gnid in det här upp till armbågarna.
Det har jag redan.
Har patienterna gått hem? Botade far dem?
Ziya! Ju äldre du blir, desto mer arrogant blir du.
Sluta behandla alla runt dig som om de vore idioter.
Gå en trappa ner och be din far om ursäkt.
Förlåt mig.
Jag gjorde dig arg.
Kom nu.
För min skull.
Ziya. Sluta med det där.
Ziya!
Tvättar ni så sent på kvällen? Det står tre vattengrytor och kokar.
Brunnen är nästan torr. Nu har vi nog till i morgon.
Sen åker vi till Gökçepınar.
Förlåt mig, far.
Nycker och infall är bra, men om det går för långt slår det bakut.
Det är inget infall. Jag vill lära mig.
Och det kommer du att göra. Ha tålamod. På läkarutbildningen…
Vem är det nu då?
Hoppas inget står på.
Doktorn, min son… Det rinner ur honom.
Grannarna har det också. Alla är sjuka.
-Skynda dig, snälla! -Jag kommer. Sprid ordet!
Ta med alla som kan gå till kliniken, jag hinner inte med hembesök. Fort!
-Ska jag följa med? -Ja.
-Doktorn kommer! -En ny epidemi?
Ge oss styrka.
-Kom till kliniken! -Ziya, var försiktig.
Oroa dig inte.
Doktorn är här!
-Han är här! -Flytta på er.
-Det måste vara koleran. -Täck för ansiktet.
Far, kolera smittar genom vatten och mat.
Det vet vi inte!
Var är borgmästaren?
Var håller den uslingen hus?
Meddela rådsmedlemmarna att min medicin kanske inte räcker.
Hör ni? Skynda er!
Ziya, förklara för dem, så börjar jag jobba.
Jag förstår.
Lyssna! Drick inte vattnet utan att koka det först!
Det är mycket troligt att detta är ett kolerautbrott.
Koka vattnet innan ni dricker det!
Kolera sprids snabbt!
Symtomen är magsmärtor,
illamående, diarré och kräkningar.
Ni kommer att bli uttorkade. Drick mycket vatten,
men drick det under inga omständigheter utan att koka det först!
Kliniken är öppen! Min far, Muzaffer, jobbar natt.
Ni som kan, ta med senapsplåster!
Vi har brist på medicin!
Ni måste dricka mycket vatten.
Brunnarna har blivit kontaminerade!
Var är borgmästaren?
-Mamma? -Asiye, kom inte hit!
Jag är så trött efter gårdagen. Låt mig vila.
Javisst, mamma. Vila du.
Se till de andra. Ge dem mat från köket.
-De måste vara utmattade. -Det ska jag.
Gülfem är väldigt sjuk.
Kom, Muzaffer.
Fortsätt att dela ut medicinen.
Jag kommer strax.
Varför, Gülfem?
Varför sa du inget?
Jag klarar mig, jag tog medicinen.
Om jag hade oroat dig skulle du inte ha hjälpt de andra.
Du skulle ha skyndat hem, som nu.
Jag blandar ihop nåt.
Muzaffer…
Hur kunde jag missa det?
-Jag borde ha gått in till dig. -Flickebarn…
Mamma!
Lugn. Det är ingen fara.
Jag mår fint. Seså.
Mår du verkligen bra? Jag låter inget hända dig.
Jag stannar här hos dig. Jag går ingenstans.
Jag mår bra.
Kom.
Lyssna nu…
Jag har alltid vetat det. Det har alla.
Ni hör ihop med varann.
-Mamma, snälla… -Mamma…
Jag mår bättre i morgon.
Men lova mig först en sak…
Hur var det vi brukade säga?
Du skulle hålla fast vid mig som vinrankan i trädgården.
Från och med nu
håller ni fast vid varann…
…och släpper aldrig taget.
Lova mig det.
Från och med nu tar ni hand om varann.
Ziya?
Kom, mitt lamm.
Hoppla…
Vad ska det här betyda?
Får vi inte begrava våra döda?
Det är otillåtet. Vad kan jag göra?
Det är en order. Ni får komma sen för att be.
Jag beklagar.
Alla här sörjer, men jag måste göra mitt jobb.
Kom! Vilken grav är det? Vilken är vår?
Vi förlorade kampen.
Alla de där människorna, och mamma.
Döda i den eländiga sjukdomen.
Man kan inte ta i den eller se den, men den utplånade dem alla.
Ingen av oss kunde göra nåt.
Vad skulle ni kunna göra?
Det är ödet.
Ödet?
Ödet!
Var är det där ödet? Var är det? Jag vill strypa det med mina bara händer!
När alla dör, en efter en, hur kan det fortsätta att existera?
Är det rättvist?
Ziya!
Snälla, sluta. Jag ber dig.
Det är kätteri att säga så.
Om det är kätteri så får jag…
Jag kunde inte låta dig synda.
Det är du som syndar när du kysser mig.
Gud dömer inte de som älskar.
Kom igen, grabben. Öppna ögonen.
Jag är mycket intresserad av Uppståndelsens bok
som ni nämnde i ert förra brev.
Välj en mötesplats samma dag som jag kommer till Istanbul.
Jag ser fram emot ett snabbt svar.
Vänliga hälsningar.
Min Asiye.
Jag önskar att jag kunde lära mig här så att jag inte behövde lämna dig.
Jag är inte ledsen. Tänk inte på mig.
Eller jo, tänk på mig, men på andra sätt.
-Ta hand om pappa och farmor. -Oroa dig inte.
-Skriv till oss ofta. -Det ska jag.
Åk nu.
Sjukdomen som tog dig från oss…
…den ska jag utrota, mor.
Ge mig din välsignelse.
Min Asiye. Mitt första brev är till dig.
När jag gick ombord på färjan började jag se min egen framtid.
Det jag såg var ett klart, soligt och blått landskap.
Liksom färjan, som seglade över vattnet,
kände jag att jag kommer att klara alla hinder och avsluta mina studier.
Kusken som körde mig till mitt hotell var en trevlig karl.
Han berättade för mig om Istanbul under hela resan.
Jag var så tacksam.
Jag kom i god tid och inte alls trött,
till ett hotell nära akademin.
Om turen håller i sig, hittar jag nog en bostad att hyra.
Oroa dig inte för mig, min Asiye.
-Ett rum för natten. -Där är priset.
Rummet är i slutet av korridoren.
Det är konstigt.
Vi har utbytt brev i ett år,
och så blir jag plötsligt mållös.
Vår representant hälsar, Ziya.
Han är glad att en kopia av boken når en så distingerad person.
Han var noga att hälsa det.
Tack så mycket.
Jag hoppas att vi kan träffas nån gång.
Istanbulborna är lika vänliga och artiga som det sägs.
De är alltid hjälpsamma.
Mina pengar!
De är borta! Vakna!
Var är han? Var är mannen?
Åh, min lilla prins.
Vad har hänt? Ville din man skiljas?
Vad i helvete pratar du om? Alla mina pengar är borta!
Det var till min utbildning.
Vart tog mannen vägen? Han skrev att han hette Fuat!
Nog. Hur ska jag veta det?
Känner du inte själv din älskare?
Din jävel.
Var ni i maskopi?
Va?
Släpp mig. Uslingar!
-Släpp! -Försvinn!
Min Asiye…
Vissa gator här är belysta med elektricitet på natten.
Jag blir så glad att se betydelsen av mitt namn, ziya, ljus, elektrifierat.
Liksom ljuset som lyser upp i mörkret,
så ska din Ziya lysa.
Bli ett ljus för människan och övervinna alla hinder.
Kom an!
Passa er för mig!
Är det nån som vill fajtas?
KEJSERLIGA MEDICINSKA AKADEMIN
Oroa dig inte. Var lätt om hjärtat.
Det är bara en sak jag inte kan övervinna.
Min längtan efter dig.
Jag drömmer om att se dig igen. Din, Ziya.
Lyssna noga.
Läs på allt jag sagt.
Det blir prov nästa vecka.
Är han en galning?
Öppna porten!
"Jag såg dig se mig."
UPPSTÅNDELSENS BOK
Sitt, Darwin.
Undertexter: Ingrid Berglund