ACEASTA ESTE FICȚIUNE, DAR IMAGINAȚIA ESTE INERENT UMANĂ.
V-ați întrebat vreodată de ce se tem oamenii de morții-vii?
Oamenii nu se tem de moarte.
Știu deja că există.
Le e teamă că morții ar putea vorbi.
Deoarece unii spun că nu există nimic după moarte.
Ce mai fac băieții, Selo?
Sunt obosiți, căpitane. Toți suntem.
Ne oprim înainte de apus. Ultimul efort.
Dați-i înainte! Ridicăm corturile înainte de apus.
Comoara ne așteaptă după munte.
- Ajutați-vă reciproc. - Haideți!
- Mișcarea!
BAZAT DE ROMANUL „FRANKENSTEIN” DE MARY SHELLEY
„CREATURA” LUI ÇAĞAN IRMAK
- Ce mâncăm? - Zi mersi că avem foc.
Ne e cald, dar suntem înfometați.
Mâncați, căpitane.
Speram să găsim păsări sau căprioare, dar nu e nimic aici.
E un loc blestemat.
Nu lăsa pe nimeni aici, bucătarule.
M-am săturat de hrană uscată.
Domnul să ne ajute! Cine ești?
- Osman! Muharrem! Repede! - Ce are?
- Repede! - Ce naiba…
Vindecați-l!
Cine ești?
- Cine ești? Stai! - Ce se întâmplă?
Cine era?
- Așa. - Avea fața arsă.
Cine era? O fi fost diavolul?
Locul e blestemat. Era un demon.
Gura!
Nu vă temeți. Sunteți puternici. Auzi la el, „demon”!
Probabil era un nebun sau un evadat.
Nu e vreun nebun.
A vorbit.
Cine era ăla? Cine ești, frate?
Mă cheamă Ziya.
L-am înviat.
- Dumnezeu să-l ierte. - Doamne!
Doamne ferește!
Lăsați-mă să plec… Asiye…
Asiye va crede că ești un golan. Uite ce mâini murdare ai!
- Stai pe loc. - E prea strâns.
Mai bine decât să atârne.
Ai răbdare azi, să nu ne facem de râs.
Ce dacă? E doar o fetiță.
Marele oaspete!
Sărmana fată! Moartea e naturală, dar așa tânără…
Cinci ori opt e 40. Cinci ori nouă e 45.
- Cinci ori zece, 50. - Au ajuns.
Intrați!
- Bun-venit! - Haide, Hüsnü.
- Ai întârziat. - E frig.
Scuze, domnule. S-a rupt roata pe drum.
Poftește înăuntru, Gülümser.
- Din grădina noastră. - Să fie în ceas bun!
Unde ești, Ziya? Sărută-i mâna unchiului Hüsnü.
Unde te ascunzi, fiule? Sărută-i mâna unchiului Hüsnü.
Fetele sunt greu de crescut, domnule.
Eu și mama ei răposată nu avem rude.
- Nicio grijă, Hüsnü. Ești de-ai noștri. - Tati!
Domnul nu ne-a dat alți copii după Ziya.
Vor crește ca frate și soră.
Jos și sus.
Jos, apoi sus.
Jos și sus.
Inima face sângele să circule prin corp.
Fiți atenți la tablă!
Încoace e vestul, iar încoace e estul. Ați înțeles?
Sunteți obsedați!
De ce urmăriți himere pe munte?
Nu e nicio comoară acolo! V-am spus de nenumărate ori!
Ignorantule! Fir-ar să fie!
Doamne ajută!
Piciorul ăsta e degerat. S-a necrozat. Trebuie amputat.
Nu, dle doctor!
Afară, Ziya!
- Rămân. - Afară, am zis!
Am destui draci deja.
Nu stați degeaba! Țineți-l de mâini și picioare.
Nu vă mai holbați!
Țineți-l bine!
Ați ținut morțiș să urci pe munte.
Țineți-l!
Uite, Asiye. Credem că mărul e mort, dar e o sursă de viață pentru altceva.
Viermele îl va mânca, va intra în pământ și va fertiliza solul.
Iar sămânța va da naștere altui copac.
Natura e ciclică.
Deci moartea e finală doar pentru oameni.
De ce?
Am îngropat-o și pe mama, dar nu a ieșit altă mamă din pământ.
Va ieși.
Va ieși…
Asiye.
O să…
Asiye…
Îți jur.
Va ieși.
O să murim de foame, vă zic.
Aș da comoara pentru de-ale gurii.
Fir-ar să fie!
Haide, fiule.
Deschide ochii!
Bun. Și celălalt picior.
Asiye! Nu alerga, draga mea!
A devenit tare băiețoasă.
Apă!
Ești tare obraznică.
O să ne vorbească lumea.
Lumea să-și vadă de treaba ei, mamă.
Ești prea îngăduitoare cu ei, fiica mea.
Apă proaspătă de râu! A venit băiatul cu apa!
Uite cum dă pe gât! Mi se face și mie sete.
Am terminat apa.
Băiatul cu apa, vino și aici!
Să vedem ce ai aici.
Toarnă aici.
Metodele mistice de vindecare.
Apa ta e amară, băiete, să știi.
De unde o ai?
De la Istanbul.
Cărțile astea sunt inutile.
Sunt scrise de escroci.
Nu sunt de acord, tată.
Multe tehnici actuale provin din medicina tradițională.
Nu contest asta. Dar nu cred că e o carte onestă.
Știu de ce comanzi cărțile astea de la Istanbul.
De ce?
Să iei urma Cărții învierii. Nu-i așa?
Ziya, o să alergi după legende ca un copil
sau o să fii un medic rațional?
Nu mai căuta cartea aia. Nu există. E o minciună.
Dacă e adevărată?
Vrei să-ți arăt adevărul?
Dacă tot vei fi medic,
hai cu mine să vezi realitatea.
Nu-i priviți în față, copii. E jignitor.
Acolo.
N-am vrut să te aducem aici, să nu ai coșmaruri.
Dna Ofelya ne-a fost vecină.
Avea un chip frumos ca astrele.
Când a făcut lepră, a fost adusă aici cu toți ceilalți.
- Bun-venit, dle Muzaffer. - Mulțumesc.
- Gülfem. - Îi duc eu.
- Cum vă merge? - Dnă Ofelya! Sunt Gülfem.
Gülfem?
Prietena mea!
Vecina mea loială.
Bine ai venit! Mă bucur să te văd.
Draga de tine!
Ți-am adus mâncare.
Muzaffer v-a făcut o alifie.
Zice că asta e mai puternică.
Sper să îți ia din durere.
E Ziya?
Scumpul de el! Era atât de mic și uite cât a crescut!
Mai bine nu veneați cu copilul.
Ea e Asiye? Mi-ai povestit de ea.
Nu! Oprește-te, copile!
- Ce faci, Ziya? - Nu mă atinge!
- Ziya! - Dă-mi drumul, scumpule.
- Ziya! - Dă-mi drumul!
Ziya!
Nu se transmite prin atingere, știu.
Nu vreți să mă ating de neputința noastră.
Ce putem face noi?
Fac tot ce pot, le dau medicamente!
Dar e în zadar. Medicamentele doar întârzie moartea.
V-ați gândit vreodată să inventați ceva?
Cum ați avansat profesia?
Ziya, încetează!
Tatăl tău e cel mai bun medic din oraș.
Aș vrea să fie și curajos.
Tata întreabă dacă te-ai spălat cu săpun.
- A zis să te dai cu asta până la coate. - Am făcut asta deja.
Au plecat pacienții? A găsit tata un leac?
Ziya, știi că devii mai arogant de la un an la altul?
Nu-i mai trata pe toți ca pe niște nătângi.
Te vei duce la parter să-i ceri scuze tatălui tău.
Îți cer ție scuze.
Că te-am supărat.
Haide, Ziya. Pentru mine.
Oprește-te, Ziya!
Gülfem, spălați haine la ora asta? Avem trei căldări în bucătărie.
Puțul a secat. Fierbem apă. O să dureze toată noaptea.
Să mergem la Gökçepınar mâine.
Tată, îmi pare rău.
Entuziasmul nu e rău, dar îți face rău dacă nu îl ții în frâu.
Nu e entuziasm, tată, ci dorință de învățare.
Vei învăța. Ai răbdare. La școala de medicină…
- Cine o fi? - Sper că nu e ceva grav.
Dle doctor, fiul meu varsă la ambele capete.
Și vecinii. Sunt bolnavi toți.
- Grăbiți-vă! - Vin.
Dă anunțul.
Adu-i pe toți cei în putere la clinică. Nu am timp să merg peste tot.
- Vin și eu? - Hai!
- Vine medicul! - E iar molimă?
- Vine medicul! - Doamne!
- Mergeți la clinică! - Ai grijă, Ziya.
Nu-ți face griji.
A venit medicul!
- A ajuns! - La o parte!
- E holeră. - Nu se știe. Acoperă-ți fața.
Tată, holera se transmite prin apă și mâncare.
Acoperă-ți fața!
Unde e funcționarul?
Unde s-a pitit ticălosul?
Anunțați că medicamentele de holeră nu sunt suficiente.
Da? Repede! Ziya, explică-le cât mă pregătesc eu.
Da.
Atenție, oameni buni!
Fierbeți apa de băut!
Probabil că este o epidemie de holeră!
Fierbeți apa înainte să beți!
Se transmite repede!
Puteți avea dureri de stomac,
greață, diaree și vărsături.
Vă veți deshidrata. Beți multă apă,
dar nu puneți gura pe ea dacă nu e fiartă!
Clinica e deschisă! Muzaffer va lucra toată noaptea.
Persoanele înstărite să aducă pomadă de muștar la clinică!
Nu avem destule medicamente!
Beți multă apă!
Fântânile sunt contaminate!
Unde e funcționarul?
- Mamă? - Asiye, nu intra aici.
Sunt obosită de ieri. Lasă-mă să stau puțin în pat.
Știu, mamă. Odihnește-te.
Vezi ce fac ceilalți. Du-le mâncare din bucătărie.
- Sigur sunt epuizați. - Desigur.
Muzaffer, Gülfem e foarte bolnavă.
Vino, Muzaffer.
Continuă să le dai medicamente. Mă întorc imediat.
De ce, Gülfem?
De ce nu ai spus nimic?
N-am nimic. Am luat medicamentele.
Dacă te îngrijoram, nu aveai timp de ceilalți.
Ai fi venit imediat la mine, ca acum.
O să fac o mixtură.
Muzaffer…
Cum de n-am văzut?
- Trebuia să vin la tine. - Scumpo…
Mamă!
Calmează-te. N-am nimic.
Potolește-te.
Sigur te simți bine? Nu permit să pățești ceva.
- Sunt alături de tine, da? - Da.
N-am nimic.
Haide!
Ascultați-mă.
Cu toții am știut.
Întotdeauna v-ați fost meniți.
- Mamă, te rog… - Mamă…
O să-mi fie bine mâine.
Dar jurați-mi înainte.
Cum era jurământul?
„Te vei agăța de mine ca vrejul din grădină.”
De acum înainte, țineți-vă aproape
și nu vă despărțiți niciodată.
Jurați.
De acum înainte, veți fi împreună.
Ziya?
Haide, dragule!
Așa.
Cum vine asta? Nu ne putem îngropa morții?
Nu e permis, frate. Ce vrei să fac? Avem ordin.
Vă puteți ruga mai târziu. Condoleanțe.
Toți suntem în doliu, eu doar îmi fac datoria.
Haideți! Care e al meu?
Am fost învinși.
Toți acei oameni, inclusiv mama.
Au murit din cauza unei boli micuțe.
Nu o poți lua în mână sau vedea cu ochii, dar i-a ucis pe toți.
Am fost neputincioși.
Ce ai fi putut face, Ziya? E soarta.
Soarta?
Soarta, zici? Unde e soarta asta?
Vreau s-o strâng de gât!
Cum poate fi eternă
când atâția oameni sunt răpuși?
E drept, oare?
Încetează, Ziya, te implor.
Comiți erezie.
Dacă asta e erezie, o să…
Nu-ți pot permite să păcătuiești.
Dar tu ai păcătuit sărutându-mă.
Domnul nu judecă iubirea.
Deschide ochii, fiule.
Mă interesează Cartea învierii
de care ați vorbit în scrisoare.
Ne putem întâlni unde doriți în ziua când ajung la Istanbul.
Sper să îmi răspundeți prompt. Cu respect.
Asiye a mea…
Aș vrea să aduc școala aici, ca să nu te părăsesc.
Nu sunt tristă. Nu te gândi la mine.
Adică gândește-te, dar în alte feluri.
- Ai grijă de tata și bunica. - Nicio grijă.
- Scrie-ne des. - Așa voi face.
Haide!
Boala care ni te-a răpit…
O voi eradica, mamă.
Dă-mi binecuvântarea ta.
Dragă Asiye, prima mea scrisoare îți este adresată ție.
Când eram pe feribot, am privit în viitorul meu.
Am văzut un tărâm luminos, cu cerul albastru.
Precum feribotul care înfrunta mările,
am simțit că voi depăși orice obstacol
și voi absolvi școala.
Birjarul care m-a dus la hotel era foarte amabil.
Mi-a povestit despre Istanbul cât am mers cu el. Îi sunt recunoscător.
Am ajuns la un hotel de lângă școală înainte să se facă prea târziu.
Dacă norocul mă ține, o să găsesc o chirie bună.
Nu-ți face griji pentru mine, Asiye.
- Doresc o cameră. - Ăsta e prețul.
Camera e la capătul holului.
Ce ciudat! Corespondăm de un an, dar față în față am amuțit.
Reprezentatul nostru te salută, Ziya.
Se bucură că o copie a cărții a ajuns la o persoană distinsă.
Mi-a cerut să-ți spun.
Mulțumesc mult. Sper să-l cunosc în persoană într-o zi.
Domnii din Istanbul chiar sunt amabili și politicoși.
Serviabili, mereu.
Banii mei! Nu mai am bani! Treziți-vă!
Unde e tipul?
Beizadea! Ce e? Te-a părăsit soțul?
Ce tot spui? Mi-au luat banii!
Banii ăia erau pentru școală.
Unde s-a dus omul ăla? A zis că-l cheamă Fuat.
Ajunge! De unde să știu?
De unde să-ți cunosc eu iubițelul?
Nenorocitule! Ești pe mână cu el?
Băi!
Dați-mi drumul, jegoșilor!
- Lăsați-mă! - Valea!
Asiye, mi s-a spus că unele străzi sunt iluminate cu electricitate.
Mă bucur să-mi văd numele, „lumină”, în lămpile electrice.
A pornit!
Așa cum soarele luminează întunecimea, așa va face și Ziya al tău.
Voi fi un far și voi depăși toate obstacolele.
Atenție!
Mi-am sfârtecat mama și tatăl!
Se pune cineva cu mine?
ȘCOALA IMPERIALĂ DE MEDICINĂ
Nu-ți face griji pentru mine. Păstrează-mă în minte.
Un singur lucru mi-e greu de înfruntat.
Dorul de tine.
Visez să fiu cu tine. Al tău, cu drag.
Fiți atenți!
Studiați tot ce vă spun. Aveți examen săptămâna viitoare.
O fi nebun?
Deschide ușa!
Deschide ușa, domnule!
„Știu că m-ai văzut.”
CARTEA ÎNVIERII
Stai pe loc, Darwin.