DETTE ER ET FANTASIVERK, MEN Å FANTASERE ER MENNESKELIG.
Har du tenkt over hvorfor folk er redde for de udøde?
Folk er ikke redde for døden.
De vet allerede at den eksisterer.
De er redde for muligheten for at døde kan begynne å prate.
Fordi de kanskje vil si at det ikke finnes noe etter døden.
-Hvordan har guttene det, Selo? -De er slitne, kaptein. Vi er slitne.
Vi stopper før det blir mørkt. Et siste forsøk.
Hold ut!
Vi slår opp teltene før natten kommer. Skatten venter oss bak det fjellet.
-Støtt hverandre. Hjelp hverandre. -Kom igjen!
-Kom igjen!
BASERT PÅ ROMANEN "FRANKENSTEIN" AV MARY SHELLEY.
CREATURE
-Hva skal vi spise? -Vær glad for bålet.
Vi er varme, men vi er sultne også.
Her, kaptein.
Vi tenkte vi skulle finne fugler eller rådyr, men nei.
For et forbannet sted.
Hold folk unna en stund, kokk.
Jeg er lei av tørket mat.
Gode Gud…
Oi! Gud hjelpe oss! Hvem er du?
Osman! Muharrem!
-Fort! -Hva er det?
-Skynd dere! -I Guds navn…
Helbred ham.
Hvem er du? Hva er dette?
-Hvem er du? Vent! -Hva foregår?
Hvem var det?
-Her. -Ansiktet hans var brent.
Hva var det? Var det djevelen?
Stedet er forbannet. Det var en demon!
-Bare vær stille! -Ikke vær redde. Dere er bedre enn dette.
En demon! Sikkert!
Han var nok en galning eller en rømling…
Han er ingen galning.
-Jeg tror han snakket. -Hysj!
Så? Hvem er du, bror?
Jeg heter Ziya. Jeg brakte ham tilbake fra de døde.
-Måtte Gud tilgi ham. -Gode Gud.
Gud forby…
Slipp meg.
Asiye. Asiye…
Asiye vil tro du er en skitten gutt. Se på hendene dine. Så skitne.
-Stå stille. -Kragen er for stram, mamma!
Det går bra. Det holder sjelen på plass.
Ha den på i dag, ellers tenker gjestene vondt om oss.
Og så? Hun er en liten jente. Litt av en gjest.
Stakkars barn. Døden er Guds vilje, men så unge…
Fem ganger åtte er 40. Fem ganger ni er 45.
-Fem ganger ti er 50. -De er her.
-Gülümser. -Kom inn.
-Velkommen. Kom inn. -Kom, Hüsnü.
-Dere er sene. -Er dere kalde?
Tilgi meg. Hjulet falt av på veien.
Kom inn. Det trengtes ikke.
-Fra hagen. -Måtte den gi rikelig.
-Er dette Asiye? -Vakre øyne.
Ziya, hvorfor gjemmer du deg? Kyss onkel Hüsnüs hånd.
Jenter er tøffe å oppdra. Spesielt i landsbyen.
Den avdøde moren hadde ikke familie, som meg.
Ikke vær redd.
-Bli! -Du er en av oss.
Gud ga oss ikke flere barn etter Ziya. De to vil vokse opp som søsken.
Ned. Og opp. Bra jobbet.
Hjertet får blodet til å sirkulere i kroppene våre.
Se på tavla, alle sammen.
Denne veien er vest, og den veien er øst.
Forstått?
Dere er utrettelige!
Hvorfor jager dere løgnen opp fjellet? Det er ingen skatt der!
Jeg har sagt det så mange ganger!
Din uvitende mann! Herregud!
Gud hjelpe meg. Foten er frossen. Den er nekrotisert.
-Vi må amputere den! -Nei, doktor! Vær så snill!
Ziya, kom deg ut.
-Jeg vil bli. -Ut, sa jeg!
Jeg er allerede sint nok.
Ikke bare stå der. Hold armene og bena hans.
Slutt å stirre og kom hit! Hold ham nede.
Dere måtte opp på det fjellet.
Hold ham!
Se, Asiye.
Vi tror eplet er dødt, men det er en kilde til liv for noe annet.
Marken spiser det, graver seg ned i jorden og blir gjødsel.
Og fruktens frø blir et nytt tre.
Naturen er i evig sirkulasjon.
Så døden er bare uhelbredelig for mennesker.
Hvorfor sier du det?
Vi begravet mamma også, men det kom ingen ny mamma fra jorda.
Det vil skje.
Jeg sverger.
Det vil…
Asiye.
Det vil…
Asiye…
Jeg sverger.
Det vil det.
-Vi kommer til å sulte, sier jeg. -Ville gitt min del av skatten for en bit.
Pokker ta.
Kom igjen, sønn.
Åpne øynene.
Bra. Så den andre foten.
Asiye! Ikke løp, kjære!
Hun har blitt en skikkelig guttejente.
Vannmann!
Du er veldig upassende.
Folk vil snakke.
Folk bør passe sine egne saker, mor.
Du er for snill med dem, datter. Merk mine ord.
…friskt fra bekken! Vannmannen er her!
Se, som hun drikker. Nå er jeg også tørst. Vi drakk opp vannet vi hadde med.
Vannmann, kom hit, takk!
La oss se hva det er denne gangen.
Hell det i denne.
De mystiske helbredelsesmetodene.
Vannet ditt er bittert. Bare så du vet det.
Hvor er den fra?
-Jeg ba noen kjøpe den i Istanbul. -De er verdiløse.
-Skrevet av svindlere som selger magi og… -Far, jeg er uenig.
Mange metoder vi bruker i dag har rot i tradisjonene deres.
Det tviler jeg ikke på. Men leser du en ærlig bok?
Jeg vet hvorfor du bestiller disse bøkene fra Istanbul, men greit.
Hvorfor?
For å finne et tegn på Oppstandelsens bok. Tar jeg feil?
Ziya.
Skal du bli en bortskjemt drittunge som jager legender, eller en fornuftig lege?
Slutt å lete etter den boka. Den finnes ikke. Det er en løgn.
Hva om det er sannheten?
Skal jeg vise deg sannheten?
Siden du skal bli lege, bli med meg og se sannheten.
Barn, ikke fornærm dem. Ikke stirr på ansiktene deres.
Der.
Vi ville ikke ha dere med, i tilfelle dere ville få mareritt.
Fru Ofelya var naboen vår. Et ansikt like pent som månen.
Da hun fikk spedalskhet, ble hun satt her med de andre.
-Velkommen, herr Muzaffer. -Takk.
-Gülfem. -Jeg leverer det selv.
-Hvordan går det? -Fru Ofelya! Det er meg. Gülfem.
Gülfem?
Å, kjære.
Å, min lojale nabo.
Velkommen. Så godt å se deg.
Å, kjære.
Jeg tok med mat til deg.
Og Muzaffer lagde en ny salve. Han sier den er annerledes. Mer potent.
Håper den lindrer smerten.
Er det Ziya?
Å, pedimu. Han var så liten. Nå har han blitt så stor.
Du skulle ikke tatt med barnet.
Og dette er Asiye? Du fortalte om henne.
Nei! Stopp, barnet mitt!
-Ziya, hva gjør du? -Ikke rør meg.
-Ziya! -Slipp, kjære barn.
-Ziya, sa jeg! -Slipp, barnet mitt.
Ziya!
"Det spres ikke ved berøring." Det vet jeg!
Det er hjelpeløsheten du ikke vil jeg skal røre!
Hva kan vi gjøre? Jeg gjør alt jeg kan ved å gi dem medisin!
Forgjeves. Medisinen forlenger bare døden.
Nye oppfinnelser… Har du tenkt på det?
Hva har du gjort for å fremme yrket ditt, far?
Ziya, slutt. Vær så snill.
-Du vet at faren vår er byens beste lege. -Skulle ønske han var tapper også.
Far spurte om du hadde vasket deg med såpe.
-Skrubb opp til albuene med denne. -Det er gjort.
Har pasientene dratt? Fant far en kur?
Du innser at jo eldre du blir, jo mer arrogant blir du?
Slutt å behandle alle rundt deg som idioter.
Gå ned og be far om unnskyldning for det som skjedde.
Jeg sier unnskyld til deg.
For å ha opprørt deg.
Kom igjen.
For min skyld.
Ziya! Kom igjen, slutt. Ziya!
Gülfem, vasker du klær så sent på kvelden?
-Tre gryter står på på kjøkkenet. -Brønnen er nesten tørr.
Det holder til i morgen. Vi tenkte vi skulle gå til Gökçepınar.
Far, beklager. Tilgi meg.
Noen innfall er bra, men de skader deg om de ikke temmes.
Det er ikke innfall, det er et ønske om å lære.
Du lærer. Vær tålmodig. På medisinstudiet…
Hvem er det nå?
Håper ikke noe er galt.
Doktor, sønnen min… Det kommer ut av begge ender.
Naboene også. Alle er syke.
-Skynd deg! -Jeg kommer.
-Spre det i gatene. -Ok.
Ta med alle som er sterke nok til klinikken. Jeg kan ikke gå dør til dør.
-Skal jeg bli med? -Raskt!
-Legen kommer! -Er det pest igjen?
-Legen! -Gud hjelpe oss.
-Alle, til klinikken! -Vær forsiktig.
Ikke vær redd.
Legen er her!
-Han er her! -Gå til side.
-Må være kolera. -Det vet vi ikke. Dekk fjeset.
Kolera spres ikke ved berøring, men via mat og vann.
Dekk fjeset, sa jeg.
Hvor er formannen?
Hvor er han nå, den kjeltringen?
Si til formannskapet at koleramedisinen kanskje ikke holder.
Ok? Gå!
Ziya, forklar situasjonen mens jeg jobber.
Ja da, jeg vet det.
Hør etter, alle sammen! Kok vannet før dere drikker det!
Det er meget mulig at dette er et kolerautbrudd!
Kok vannet før dere drikker det! Smitten er rask! Den sprer seg raskt!
Symptomene inkluderer magesmerter, kvalme, diaré og oppkast.
Du blir dehydrert. Du må drikke mye vann,
men drikk aldri uten å koke det først!
Klinikken er åpen! Min far Muzaffer jobber hele natten.
Folk med midler, ta med sennepsgips til klinikken!
Vi har lite medisin! Det holder ikke!
Dere må drikke mye vann! Brønnene er forurenset!
Hvor er formannen?
-Mamma? -Asiye, ikke kom inn hit.
Jeg er så sliten etter i går. La meg ligge litt.
Vet hva du mener. Få deg litt hvile.
Gå og se til de andre. Gi dem mat fra kjøkkenet.
-De må være utslitte. -Selvsagt.
Muzaffer, Gülfem er veldig syk.
Kom, Muzaffer.
Hør her. Fortsett å gi medisin. Jeg er straks tilbake.
Hvorfor, Gülfem?
Hvorfor sa du ikke noe?
Jeg har det bra. Ikke vær redd. Jeg tok medisinen.
Hadde jeg bekymret deg, hadde du ikke hjulpet de andre.
Du ville kommet hit, sånn som nå.
Jeg lager en blanding.
Muzaffer…
Hvordan overså jeg det?
-Jeg skulle sett til deg. -Kjære…
Mamma!
Ro deg ned. Det går bra. Jeg har det bra. Ro deg ned.
Har du det virkelig bra? Jeg lar ikke noe skje med deg.
Jeg er ved din side. Ok? Jeg går ingen steder.
Jeg har det bra.
Kom hit.
Hør på meg.
Jeg visste det.
Alle visste det.
Dere har alltid hørt sammen.
-Vær så snill… -Mamma…
Jeg er frisk i morgen.
Lov meg dette først.
Hvordan var eden vår?
Dere holdt dere fast i meg som klatreplantene i hagen.
Fra nå av må dere holde dere fast i hverandre
og aldri slippe taket.
Sverg på det.
Fra nå av passer dere på hverandre.
Ziya?
Kom, min kjære.
Sånn.
Hva betyr dette?
-Kan vi ikke begrave våre døde? -Det er ikke lov, bror. Hva kan jeg gjøre?
Det er en ordre. Kom tilbake senere for å be.
Jeg kondolerer. Alle sørger. Men jeg gjør bare jobben min.
Kom igjen! Hvem av dem? Hvem er vår?
Vi har blitt beseiret.
Alle de menneskene, inkludert moren min.
Døde på grunn av en ynkelig sykdom.
Du kan ikke ta i den med hendene eller se den med øynene,
men den utslettet alle.
Ingen kunne gjøre noe.
Hva kunne man gjort, Ziya? Det er skjebnen.
Skjebnen?
Skjebnen!
Hvor er denne skjebnen? Hvor er den? Jeg vil kvele den med bare hendene!
Hvordan kan den leve evig, når så mange mennesker faller som fluer?
Er det rettferdig? Riktig?
Ziya!
Slutt, vær så snill. Jeg ber deg. Du begår kjetteri.
Hvis det er kjetteri, så…
Jeg kunne ikke la deg synde.
Men det er du som har syndet ved å kysse meg.
Gud dømmer ikke de forelskede.
Kom igjen, sønn. Åpne øynene.
Jeg er veldig interessert i Oppstandelsens bok som du nevnte i forrige brev.
La oss møtes på et sted du velger dagen jeg ankommer Istanbul.
Ser frem til ditt raske svar.
Vennlig hilsen.
Kjære Asiye.
Skulle ønske jeg kunne bringe skolen hit, så jeg ikke måtte forlate deg.
Jeg er ikke trist. Ikke tenk på meg.
Jeg mener, tenk på meg, men på andre måter.
-Ta vare på far og bestemor. -Ikke vær redd.
-Skriv til oss ofte. -Det skal jeg.
Sett deg inn.
Jeg skal utslette sykdommen som tok deg fra oss, mor.
Gi meg din velsignelse.
Kjære Asiye, det første brevet jeg skriver, er til deg.
Da jeg gikk på fergen, så jeg på fremtiden som ventet på meg.
Det jeg så, var et klart, lyst og dypblått landskap.
I likhet med fergen som seilte uten problemer,
følte jeg jeg ville overkomme alle hindre og fullføre skolen.
Kusken som kjørte meg til hotellet, var en snill gentleman.
Han formidlet informasjon om Istanbul gjennom hele turen.
Jeg er takknemlig.
Jeg ankom et hotell nær skolen, ikke for sent, før jeg ble for utslitt.
Om flaksen fortsetter, finner jeg et sted å leie også.
Ikke bekymre deg for meg, Asiye.
-Et rom for natten. -Dette er prisen.
Rommet er i enden av gangen.
Det er så rart.
Vi har korrespondert i et år, men man blir målløs når man møtes.
Vår representant hilser, Ziya.
Han er så glad for at boken har nådd en så fremstående person.
Han ba meg fortelle deg det.
Tusen takk. Håper jeg kan møte ham en dag.
Menn fra Istanbul er så snille og høflige som det sies.
De er alltid veldig hjelpsomme.
Pengene mine! Pengene mine er borte! Våkne!
-Hvor er den mannen? -Å, min lille prins.
Hva er i veien? Skilte mannen din seg fra deg?
Hva prater du om? Pengene mine er borte!
De pengene var til skoleutgiftene mine.
Hvor ble han av? Han skrev at han het Fuat!
Det holder. Om du ikke kjenner elskeren din, hvordan kan jeg gjøre det?
Din jævel. Konspirerte dere mot meg?
Du!
HOTELL
Slipp meg, skurker!
-Slipp meg! -Ut med deg!
Kjære Asiye…
Jeg har hørt at noen gater her er opplyst med strøm om natten.
Gleder meg til å si mitt navns mening i en elektrisk gatelampe.
Den er på. Den er på!
Solens lys lyser opp alt mørket, og det vil din Ziya også gjøre.
Han blir et lys for folk. Han takler alle problemer.
Hør på meg! Jeg skar opp moren og faren min!
Vil noen slåss med meg?
MEDISINSK FAKULTET
Ikke bekymre deg for meg. Bare gode tanker.
Det er bare én ting jeg ikke kan overvinne.
Min lengsel etter deg. Drømmer om å gjenforenes. Din Ziya.
Hør godt etter.
Pugg alt jeg sier. Det blir prøve neste uke.
Er han gal?
Åpne døren!
Åpne døren, mann!
"Jeg så deg se meg."
OPPSTANDELSENS BOK
Darwin, bli.
Tekst: Ida Aalborg