OVO JE PLOD MAŠTE, ALI LJUDI SU OD MAŠTE SAZDANI.
Jesi li se ikad pitao zašto se ljudi boje živih mrtvaca?
Ljudi se ne boje smrti.
Već znaju da ona postoji.
Boje se mogućnosti da živi mrtvaci počnu govoriti.
Zato što bi mogli reći da poslije smrti ne postoji ništa.
Kako su momčine, Selo?
Umorni su, kapetane.
Stat ćemo prije mraka. Još jedan pokušaj.
Izdržite!
Prije večeri ćemo se utaboriti.
Iza te planine čeka nas blago!
-Pomozite jedan drugom. -Idemo!
Idemo!
PREMA ROMANU „FRANKENSTEIN” MARY SHELLEY
ÇAĞAN IRMAK KREATURA
-Što ćemo jesti? -Budi zahvalan na vatri.
IZLIJEČI GA!
Možda nam je toplo, ali gladni smo.
Evo, kapetane.
Mislili smo da ćemo naći ptice ili srne,
ali ništa.
Kakvo jezivo mjesto!
Kuharu, ne puštaj nikoga ovamo neko vrijeme.
Dosta mi je suhe hrane.
Bože mili.
Ajme meni! Spasi nas, Bože! Tko si ti?
Osmane, Muharreme!
-Brzo! -Što je?
-Brzo! -Za ime Božje!
Izliječi ga.
Tko si ti? Što je ovo?
-Tko si ti? Čekaj! -Što se događa?
Tko je to bio?
-Daj. -Ima rane na licu.
Što je ono bilo? Kakav je to šejtan?
Prokleta zemlja.
To je bio demon!
Šutite!
Ne bojte se. Je li vam to nalik?
Demon! Doista!
Vjerojatno neki bezumnik ili bjegunac.
Nije bezumnik.
Mislim da je nešto rekao.
Nego tko je? Tko si ti, brate?
Ja sam Ziya.
Ja sam ga oživio.
-Bog mu prosti. -Blagi Bože.
Ne dao Bog.
Pustite me.
Asiye.
Asiye će misliti da si prljavac. Gle ruke.
Tako su prljave!
-Miruj. -Ovratnik je preuzak, mama!
To je dobro. Duša ti ne može pobjeći.
Izdrži to danas. Imamo goste, moraš biti pristojan.
Zašto? To je djevojčica.
Zašto je to važna gošća?
Nesretno dijete.
Smrt je Božja volja, ali kad su mali…
Pet puta osam je 40.
Pet puta devet je 45.
-Pet puta deset je 50. -Evo ih.
-Gülümser. -Uđite.
-Dobro došli, uđite. -Dođi, Hüsnü.
-Kasnite. -Je li vam hladno?
Oprostite, kotač nam je otpao.
Uđite. Niste trebali.
-Iz našega vrta. -Bog ga blagoslovio obiljem.
-Je li to Asiye? -Krasne oči.
Ziya, gdje se skrivaš? Poljubi striki Hüsnüu ruku.
Curice je teško podići. Osobito u malom mjestu.
Njezina pokojna majka nije imala obitelji.
Bez brige, Hüsnü.
-Tata, ne idi! -Ti si naš.
Bog nam nije dao još djece osim Ziye.
Rast će kao brat i sestra.
Dolje, gore.
Dolje.
Gore.
Dolje, gore. Odlično.
Zbog srca nam tijelom kola krv.
Gledajte svi na ploču.
Zapad je ondje, istok ondje.
Jasno?
Neumorni ste!
Zašto uzalud idete na planinu?
Ondje nema blaga!
Stoput sam vam rekao, ali ne!
Neznalico! Oh, Bože!
Bože mili.
Stopalo se zamrznulo. Nekroza. Moramo ga odrezati, nema druge.
Ne, molim vas!
Ziya, izlazi.
-Želim ostati. -Van, kažem!
Već sam dovoljno ljut.
Dođite ovamo, primite mu ruke i noge.
Ne zurite, dolazite ovamo!
Držite ga.
Baš ste se morali penjati na planinu.
Držite ga.
Gle, Asiye.
Mislimo da je jabuka mrtva,
ali izvor je života za nešto drugo.
Crv će je pojesti, uvući se u zemlju
i biti gnojivo za tlo.
I iz sjemenke ovoga ploda izrast će novo drvo.
To je vječni životni krug prirode.
Dakle, samo ljudska smrt je neizlječiva.
Zašto to kažeš?
Zakopali smo i moju mamu.
Ali iz zemlje nije izrasla nova mama.
Izrast će.
Kunem se.
Hoće.
Asiye.
Hoće.
Asiye.
Kunem ti se.
Hoće.
Kažem ti, umrijet ćemo od gladi.
Za komadić hrane dao bih svoj dio blaga. Kvragu.
Hajde, sine.
Otvori oči.
Dobro. Sada druga noga.
Asiye, ne trči, mila!
Postala je jako divlja.
Vodonoša!
Nepristojno se ponašaš.
Ljudi će govorkati.
Neka ljudi brinu svoje brige, majko.
Preblaga si prema njima, snaho. Kažem ti.
Evo vodonoše s vodom s izvora!
Gledaj kako guta vodu. Sad sam i ja žedna.
Popili smo sve što smo imali.
Vodonošo, dođi ovamo, molim.
Da vidimo što imamo ovaj put.
Natoči.
Mistične metode liječenja.
Voda ti je gorka, vodonošo. Tako da znaš.
Odakle ti to?
Iz Istanbula.
Te su knjige bezvrijedne.
Prevaranti prodaju magiju.
Oče, ne mogu se složiti.
Mnoge današnje metode temelje se na toj tradiciji.
U to ne sumnjam, sine. Samo nisam siguran da ovo nije prijevara.
Znam zašto zapravo naručuješ te knjige iz Istanbula,
ali dobro.
Zašto?
Tražiš Knjigu o uskrsnuću.
Zar ne?
Ziya.
Hoćeš li biti razmaženo derište koje ganja legende ili razuman liječnik?
Prestani tražiti tu knjigu.
To ne postoji. To je laž.
Što ako je istina?
Hoćeš da ti pokažem istinu?
Budući da ćeš biti liječnik,
dođi sa mnom i vidi istinu.
Djeco, ne vrijeđajte ih. Ne zurite im u lice.
Eno.
Nismo vas htjeli dovesti.
Da nemate noćne more.
Gđa Ofelya bila je naša susjeda. Lica lijepa poput Mjesečeva.
Kad je dobila gubu,
smjestili su je ovamo
s ostalima.
-Dobro došli, g. Muzaffer. -Hvala.
-Gülfem. -Sama ću.
-Kako ste? -Gđo Ofelya.
Ja sam, Gülfem.
Gülfem?
Draga moja.
Vjerna moja susjedo.
Dobro došla! Drago mi je što te vidim.
Draga moja.
Donijela sam ti hrane.
Muzaffer je napravio novu mast.
Kaže da je drukčija, jača.
Nadam se da će ublažiti bol.
Je li to Ziya?
Dijete moje. Bio je tako malen, narastao je tako velik.
Nisi trebala dovesti dijete.
A je li to Asiye?
Pričala si mi o njoj.
Ne, stani, dijete!
-Ziya, što radiš? -Ne diraj me.
-Ziya! -Pusti me, dijete drago.
-Ziya! -Pusti me, dijete.
Ziya!
„Ne prenosi se dodirom.” Kao da ne znam!
Ne želiš da diram našu bespomoćnost.
Što možemo?
Radim sve što mogu, dajem im lijekove.
Ali uzalud.
Lijekovi im samo odgađaju smrt.
Je li ti palo na pamet da otkriješ nešto novo?
Što si učinio da unaprijediš svoje zvanje?
Ziya, prestani, molim te.
Znaš da je naš otac najbolji liječnik u gradu.
Da je barem i hrabar.
Otac pita jesi li oprao ruke sapunom.
Kaže da ovo utrljaš do laktova.
Već jesam.
Jesu li pacijenti otišli? Je li otac našao lijek?
Znaš li da si sve bahatiji kako si stariji?
Prestani se ponašati kao da su svi oko tebe budale.
Sići ćeš i ispričat ćeš se ocu zbog onoga.
Tebi se ispričavam.
Što sam te uzrujao.
Daj, Ziya.
Za mene.
Daj, prestani.
Ziya!
Zar ovako kasno pereš rublje?
U kuhinji vriju tri lonca.
Bunar će uskoro presušiti.
Imat ćemo vode do sutra.
Sutra ćemo ići do Gökçepınara.
Oče, žao mi je. Oprosti.
Nisu svi hirovi loši.
Ali naudit će ti ako su neobuzdani.
Oče. To nije hir.
Naučit ćeš, budi strpljiv.
Na studiju medicine…
Tko je u ovo doba?
Valjda nije neko zlo.
Doktore, moj sin curi na oba kraja.
I susjedi. Svima se nešto događa.
-Požurite se, zaboga! -Evo.
Objavite na ulicama.
Neka svi pri snazi dođu u kliniku. Ne mogu do svih kuća. Brzo!
-Da idem i ja? -Brzo.
-Evo doktora! -Je li opet kuga?
-Doktor! -Bog nam pomogao.
-Svi u kliniku! -Ziya, čuvaj se.
Bez brige.
Evo doktora!
-Evo ga! -Prolaz.
Sigurno kolera.
Ne znamo. Pokrij lice.
Kolera se prenosi vodom i hranom.
Pokrij lice, kažem!
Gdje je načelnik?
Gdje se taj gad sakrio?
Javite gradskoj upravi da možda nemam dovoljno lijeka za koleru.
Dobro? Idite.
Ziya, objasni situaciju dok radim, može?
Znam.
Pozor, ljudi!
Prokuhajte vodu za piće!
Vrlo je moguće da je ovo epidemija kolere!
Prokuhajte vodu za piće!
Brzo se prenosi!
Brzo se širi!
Simptomi su bol u trbuhu,
mučnina, proljev i povraćanje.
Dehidrirat ćete. Morate piti mnogo vode.
Ali obavezno je prije prokuhajte!
Klinika je otvorena! Moj otac Muzaffer radit će cijelu noć.
Ako možete, donesite melem od gorušice.
Nemamo dovoljno lijeka!
Morate piti mnogo vode!
Bunari su kontaminirani!
Gdje je načelnik?
-Mama? -Asiye, ne ulazi.
Umorna sam od jučer. Moram se odmoriti.
Znam, mama. Odmori se.
Idi vidjeti kako su drugi. Odnesi im hrane iz kuhinje.
-Sigurno su iscrpljeni. -Hoću.
Muzaffere, Gülfem je jako bolesna.
Dođi.
Dijelite lijekove dalje. Odmah se vraćam.
Zašto, Gülfem?
Zašto nisi rekla?
Dobro sam. Bez brige. Popila sam lijek.
Da sam te zabrinula, ne bi pomogao ostalima.
Dojurio bi k meni, kao sada.
Napravit ću mješavinu.
Muzaffere.
Kako nisam vidjela?
-Da sam te bar pogledala. -Dušo.
Mama!
Smiri se, sve je u redu.
Dobro sam, smiri se.
Zbilja si dobro? Neću dopustiti da ti se išta dogodi.
Uz tebe sam, dobro?
-Dobro. -Tu sam.
Dobro sam.
Dođi.
Slušajte me.
Znala sam.
Svi smo znali.
Suđeno vam je da budete zajedno.
-Mama, molim te. -Mama.
Sutra ću biti dobro.
Ali najprije mi prisegnite.
Kako je išla naša prisega?
Držao bi se za mene kao vitica u vrtu.
Od sada,
držite se jedno drugoga.
I nikad ne puštajte.
Prisegnite mi.
Odsad ćete čuvati jedno drugo.
Ziya?
Dođi, janje moje.
Hopa!
Što ovo znači?
Ne možemo pokopati svoje mrtve?
Nije dozvoljeno, brate. Što ja mogu?
Takva je naredba.
Poslije se možete moliti.
Moja sućut.
Svi smo ožalošćeni. Ali samo radim svoj posao.
Dajte! Koje? Koje je vaše?
Poraženi smo.
Svi ti ljudi. I moja majka.
Mrtvi su zbog bijedne bolesti.
Ne možeš je primiti u ruke, očima je ne vidiš.
Ali sve ih je pobila.
Nitko ništa nije mogao.
Što ste mogli, Ziya?
To je sudbina.
Sudbina?
Sudbina!
Gdje je ta sudbina, ha? Gdje?
Želim je golim rukama zadaviti!
Kako može živjeti vječno
kad toliko ljudi pada mrtvo?
Je li to fer? Je li u redu?
Ziya!
Prestani, molim te.
To je bogohuljenje.
Ako je bogohuljenje, onda ću…
Nisam mogla dopustiti taj grijeh.
Ali grijeh je to što si me poljubila.
Bog ne osuđuje one koji se vole.
Otvori oči, sine.
Gospodine, veoma me zanima Knjiga o uskrsnuću,
koju ste u prošlom pismu spomenuli.
Nađimo se gdje god želite kad stignem u Istanbul.
Radujem se brzom odgovoru.
Srdačan pozdrav.
Asiye moja.
Da bar mogu ovdje studirati, da te ne moram ostaviti.
Nisam tužna. Nemoj misliti na mene.
Mislim, misli na mene, ali drukčije.
-Čuvaj tatu i baku. -Budi bez brige.
-Često nam piši. -Hoću.
Idi, hajde.
Tu bolest koja nam te oduzela
izbrisat ću s ovoga svijeta, majko.
Daj mi blagoslov.
Draga Asiye, prvo pismo pišem tebi.
Na trajektu sam razmišljao o budućnosti koja me čeka.
Vidio sam jasan, sjajan tamnoplavi krajobraz.
Poput trajekta koji lagano plovi,
duboko u sebi osjećao sam da ću sve svladati i završiti studij.
Kočijaš koji me dovezao do hotela bio je dobra duša.
Cijelim putem prenosio mi je sve što zna o Istanbulu. Zahvalan sam mu.
U hotel blizu fakulteta stigao sam prilično rano, još odmoran.
Nastavi li me tako služiti sreća, lako ću naći i smještaj.
Ne brini se za mene, Asiye moja.
-Trebam sobu za ovu noć. -To je cijena.
Soba je na kraju hodnika.
Tako čudno.
Dopisujemo se već godinu,
ali uživo čovjek ostane bez riječi.
Naš predstavnik šalje pozdrave, Ziya.
Sretan je što će knjiga doći u ruke tako vrijednoga čovjeka.
Htio je da vam to svakako kažem.
Hvala najljepša.
Nadam se da ću ga upoznati uživo.
Gospoda iz Istanbula doista su ljubazna i pristojna.
Uvijek od velike pomoći.
Moj novac!
Nestao je! Probudite se!
Gdje je taj čovjek?
Mali moj gospodičiću.
Što je, muž se razveo od tebe?
O čemu vi, zaboga? Moj novac je nestao!
Novac za studij.
Gdje je taj čovjek?
Napisao je da se zove Fuat.
Dosta. Otkud znam?
Ako ti ne poznaješ svoga ljubavnika.
Gade jedan.
Zajedno ste to smislili?
Ma!
Pustite me! Bitange!
-Pustite me! -Van!
Asiye moja.
Čuo sam da su neke ulice ovdje noću osvijetljene.
Tako da barem mogu „ziyakati” oko sebe.
Upalila se!
Kao što sunce obasjava svaku tamu,
tako će i tvoj Ziya.
Obasjavat će ljudima put. Nadvladat će sve teškoće.
Počujte me!
Izbo sam majku! Izbo sam oca!
Usudi li se tko sukobiti sa mnom?
CARSKI MEDICINSKI FAKULTET
Ne brini se za mene.
Živi laka srca.
Samo jedno ne mogu prevladati.
Žudnju za tobom.
Sanjam o tome da sam opet s tobom.
Dobro slušajte.
Proučite sve što kažem.
Idući tjedan imamo ispit.
Je li bezuman?
Otvorite!
Otvorite, gospodine!
„Vidio sam da si me vidio.”
KNJIGA O USKRSNUĆU
Darwine, čekaj.
Prijevod titlova: Vida Živković