TOTO JE DÍLEM FANTAZIE,
ALE FANTAZÍROVAT JE LIDSKÉ.
Pomysleli jste někdy, proč se lidé bojí nemrtvých?
Lidé se nebojí smrti.
Už vědí, že existuje.
Bojí se možnosti, že by nemrtví mohli mluvit.
Protože by mohli říct, že po smrti už nic není.
Jak jsou na tom hoši, Selo?
Vyčerpaní, kapitáne. My všichni.
Zastavíme se před setměním. Ještě chvíli.
Vytrvejme!
Před setměním postavíme stany.
Za tou horou nás čeká poklad.
- Pomozte si. Podpořte se! - Tak jdeme!
- No tak! - No tak!
Jdeme!
INSPIROVÁNO DÍLEM „FRANKENSTEIN“ MARY SHELLEYOVÉ
NETVOR
- Co budeme jíst? - Buď vděčný za oheň.
Je nám teplo, ale taky máme hlad.
Tady, kapitáne.
Mysleli jsme, že ulovíme ptáky nebo srnce,
ale nic tu není.
Tohle místo je prokleté.
Ať sem nikdo nepřijde, kuchaři.
Už mám po krk sušenýho jídla.
Dobrý Bože…
Bůh nás zachraň! Co jsi zač?
Osmane! Muharreme!
- Rychle! - Co je?
- Rychle! - Ve jménu božím…
Uzdravte ho.
Kdo jsi? Co je to?
- Kdo jsi? Počkej! - Co se děje?
Kdo to byl?
- Tady. - Měl popálený obličej.
Co to bylo? To byl ďábel?
Prokletý místo.
Byl to démon!
Buďte zticha.
Nebojte se. To se nestydíte?
Démon! To určitě.
Nejspíš jen šílenec nebo uprchlík…
Není to šílenec.
- Myslím, že mluvil. - Pšt!
Tak co? Kdo jsi, bratře?
Jsem Ziya.
Vzkřísil jsem ho.
- Bůh mu odpusť. - Dobrý Bože.
Bože chraň…
Nech mě jít.
Asiye. Asiye…
Asiye si pomyslí, že jsi špinavý. Ty ruce?
Tak špinavé.
- Postůj. - Mami, ten límec škrtí.
To je v pořádku. Aspoň ti neuteče duše.
Dneska to vydrž, máme hosty. Bylo by to nevhodné.
No a co? Je to jen holka.
Co je to za hosta?
Nešťastné dítě.
Smrt je Boží vůle, ale takhle mladí…
Pětkrát osm je 40.
Pětkrát devět je 45.
- Pětkrát deset je 50. - Jsou tu.
- Gülümser. - Pojďte.
- Vítejte. Pojďte dál. - Ano, Hüsnü.
- Jdete pozdě. - Je vám zima.
- Odpusťte, pane. Kolo se cestou ulomilo. - Pojďte dál. To jste nemuseli.
- Ze zahrádky. - Ať je plodná. Bůh žehnej.
- To je Asiye? - Krásné oči.
Ziyo, proč se schováváš? Polib ruku strýčka Hüsnü.
S dívkami je to těžké. Zvlášť v malém městě.
Její zesnulá matka neměla rodinu, jako já.
Neboj, Hüsnü.
- Tati, ne! - Jsi jedna z nás.
Po Ziyovi nám Bůh nedopřál dalších dětí.
Ti dva vyrostou jako sourozenci.
Dolů. A nahoru.
Dolů.
A nahoru.
Dolů. A nahoru. Skvělá práce.
Takže díky srdci krev cirkuluje v našich tělech.
Podívejte se na tabuli.
Zde je západ, a tady východ.
Rozumíte?
Jste nepoučitelní.
Proč tam lezete a honíte jen mýtus?
Žádný poklad tam není.
Už jsem vám to říkal. Ale ne.
Ty ignorante! Panebože.
Bůh mi pomáhej.
Toto chodidlo zmrzlo. Nekrotizovalo.
Musíme ho amputovat.
Ne, doktore, prosím!
Ziyo, běž pryč.
- Chci zůstat. - Odejdi.
Už tak jsem naštvaný.
Bratři, nestůjte tu jen tak. Podržte ho.
Nezírejte a pojďte sem.
Držte ho.
Prostě jste tam museli lézt.
Držte ho!
Hele, Asiye.
Myslíme si, že jablko je mrtvé,
ale je zdrojem života pro něco jiného.
Červ ho sní, zahrabe se do země
a prohnojí půdu.
A ze semene bude nový strom.
Příroda je v neustálém kruhu.
Takže smrt je nevyléčitelná jen pro lidi.
Proč to říkáš?
Pohřbili jsme i mámu,
ale ze země nevyrostla žádná nová.
Jednou ano.
Přísahám, že ano.
Jednou…
Asiye.
Jednou ano…
Asiye…
Přísahám.
Jednou.
Říkám ti, umřeme tu hlady.
Za kousek chleba bych dal svůj podíl.
Zatraceně.
No tak, synku.
Otevři oči.
Dobře. Teď druhou nohu.
Asiye. Neutíkej, děvče.
Je z ní taková divoška.
Ty, s tou vodou!
To se vůbec nehodí.
Lidé začnou mluvit.
Lidi by se měli starat o sebe.
Jsi na ně moc měkká, dcero. Říkám ti to.
…čerstvá od pramene! Už jsem tu s vodou.
Podívej, jak hltá. Teď mám taky žízeň.
Vodu z domova už nemáme.
Ty, s tou vodou, pojď sem.
Copak to bude tentokrát.
Nalij to sem.
Mystické metody léčení.
Tvoje voda je hořká, jen abys věděl.
Odkud to máš?
Od někoho z Istanbulu.
Tyhle knihy jsou bezcenné.
Napsali je šarlatáni a podvodníci…
Otče, musím nesouhlasit.
Mnoho metod, které dnes používáme, má kořeny v tradicích.
Synu, to nezpochybňuji. Zajímá mě, jestli čteš poctivou knihu.
Vím, proč je skutečně objednáváš,
ale dobře.
A proč?
Abys našel Knihu vzkříšení.
Mýlím se?
Ziyo.
Budeš se honit za legendami jako malej kluk,
nebo se staneš lékařem?
Přestaň tu knihu hledat.
Neexistuje. Je to lež.
Co když je to pravda?
Mám ti ukázat pravdu?
Když máš být lékařem,
pojď se mnou a uvidíš pravdu.
Děti, neurážejte je. Nezírejte na ně.
Tak.
Nechtěli jsme vás brát s sebou,
abyste neměli noční můry.
Paní Ofelya byla naše sousedka.
Byla krásná jako měsíc.
Když dostala lepru,
vzali ji sem,
k ostatním.
- Vítejte, pane Muzaffere. - Díky.
- Gülfem. - Dám jí to sama.
- Jak se daří? - Paní Ofelyo!
To jsem já, Gülfem.
Gülfem?
Božínku.
Ach, má věrná sousedka.
Vítej. Ráda tě vidím.
Ach bože.
Přinesla jsem ti jídlo.
A Muzaffer připravil mast.
Tahle je prý jiná, silnější.
Snad vám uleví od bolesti.
To je Ziya?
Ach, pedimu. Byl tak malý. Teď je už velký.
Kéž byste je sem nepřivedli.
A to je Asiye?
Říkala jsi mi o ní.
Ne, ne, přestaň, hochu.
- Co děláš, Ziyo? - Nesahej na mě.
- Ziya! - Pusť mě, dítě.
- No tak, Ziyo! - Pusť mě, dítě.
Ziyo.
„Nepřenáší se dotykem!“ Jako bych to nevěděl.
Jen nechceš, abych se dotkl naší bezmocnosti.
Co můžeme dělat?
- Dělám, co můžu, dávám jim léky! - Ale je to marné.
Co dělá lék jiného, než že prodlužuje umírání?
Nacházet nové objevy… Pomyslel jsi někdy na to?
Co jsi udělal pro naši profesi, otče?
Ziyo, přestaň. Stačilo. Prosím.
Ziyo, víš, že otec je nejlepším lékařem ve městě.
Kéž by byl i statečným.
Otec se ptá, zda sis umyl ruce mýdlem.
Máš se vydrhnout až po lokty.
To už jsem udělal.
Pacienti odešli? Našel otec už nějaký lék?
Ziyo, čím jsi starší, tím jsi nadutější.
Přestaň se ke všem chovat, jako by byli hlupáci.
Půjdeš dolů
a omluvíš se otci za to, co se stalo.
Omluvím se tobě.
Že jsem tě rozrušil.
No tak, Ziyo.
Kvůli mně.
Ziyo, no tak. Nech toho.
Ziyo.
Gülfem, perete prádlo tak pozdě v noci?
V kuchyni jsou tři kotlíky.
Studna je skoro suchá.
To nám do zítřka vydrží. Chtěli jsme jít zítra k prameni.
Otče, promiň. Odpusť mi.
Všechno vzrušení není špatné, ale když si nedáš pozor, ublížíš si.
Otče, nejde o vzrušení, ale o touhu po poznání.
Budeš se učit. Měj trpělivost.
Na lékařské fakultě…
Kdo je to?
Snad je vše v pořádku.
Doktore, můj syn… Jde to z něj horem, spodem.
Stejně tak sousedi. Všichni jsou nemocní.
- Prosím, pospěšte si. - Už jdu.
- Hlaste to v ulici. - Ano.
Ti, co můžou, ať jdou na kliniku.
Nemůžu zajít ke všem.
- Otče, já taky? - Rychle.
- Doktor už jde! - Je to zase mor?
- Doktor už jde! - Bože pomoz.
- Všichni na kliniku! - Ziyo, buď opatrný.
Neboj se.
Je tu doktor!
- Je tady! - Ustupte.
Určitě cholera.
- To nevíme. Zakryj si obličej. - Nešíří se dotykem, ale vodou a v jídle.
To nevíme. Zakryj si ten obličej.
Kde je zástupce?
Kde se schovává teď, ten mizera?
Uvědomte městskou radu, že můj lék možná nebude stačit.
Dobře? Běžte!
Vysvětli jim to, já jdu pracovat, ano?
Ano, já vím.
Pozor, všichni!
Než se napijete vody, převařte ji.
Nejspíš se jedná o propuknutí cholery.
Před napitím vodu převařte!
Šíří se to rychle!
Příznaky jsou bolesti břicha,
nausea, průjem a zvracení.
Budete dehydratovaní. Musíte hodně pít,
ale za žádných okolností nepijte vodu bez převaření.
Klinika je otevřená. Otec Muzaffer bude pracovat i v noci.
Ti bohatší ať na kliniku přinesou hořčičnou mast.
Máme málo léků. Nebude to stačit.
Musíte hodně pít.
Studny jsou kontaminované!
Kde je zástupce?
- Mami? - Asiye, nechoď sem.
Jsem tak unavená ze včerejška. Nech mě chvíli ležet.
Já vím, mami. Odpočiň si.
Běž se na ně podívat. Dones jim jídlo z kuchyně.
- Musejí být vyčerpaní. - Ano.
Muzaffere, Gülfem je nemocná.
Pojď, Muzaffere.
Poslouchejte. Rozdávejte léky.
Hned se vrátím.
Proč, Gülfem?
Proč jsi něco neřekla?
Jsem v pořádku, neboj se. Vzala jsem si lék.
Kdybys to věděl, nepomohl bys ostatním.
Spěchal bys ke mně, přesně jako teď.
Udělám směs.
Muzaffere…
Jak mi to mohlo uniknout?
- Kéž bych tě byla zkontrolovala. - Zlatíčko…
Mami!
Uklidni se. Nic mi není.
Jsem v pořádku. Uklidni se.
Opravdu? Nedovolím, aby se ti něco stalo.
Jsem tu u tebe. Ano?
- Ano. - Neodejdu.
Jsem v pořádku.
Pojď sem.
Poslouchej mě.
Já to věděla.
Všichni jsme to věděli.
Patříte jeden k druhému.
- Mami, prosím… - Mami.
Zítra budu v pořádku.
Ale nejdřív mi přísahejte.
Jak to bylo?
Drželi jste se mě jako vinná réva svého kmene.
Od nynějška
držte se tak jeden druhého
a nikdy se nepouštějte.
Přísahejte.
Od nynějška se postaráte jeden o druhého.
Ziyo?
Pojď, má drahá.
Tak.
Co to má znamenat?
Nemůžeme pohřbít vlastní mrtvé?
To není dovoleno, bratře. Co mám dělat?
To je rozkaz. Pak se můžete přijít pomodlit.
Upřímnou soustrast.
Všichni truchlíme. Dělám jen svou práci.
No tak! Který je ten náš?
Byli jsme poraženi.
Všichni ti lidé včetně mé matky.
Zahynuli kvůli drobné nákaze.
Nemůžeš ji chytit do rukou, nebo ji vidět očima,
ale všechny usmrtila.
Nemohli jsme nic dělat.
Co jste mohli dělat, Ziyo?
Je to osud.
Osud?
Osud!
Kde je ten osud? Kde je?
Chci to uškrtit holýma rukama!
Jak tu může být osud věčně,
když umírá tolik lidí…
Je to fér? Je to správné?
Ziyo.
Prosím, přestaň. Prosím tě.
Co děláš, je kacířství.
Pokud je to kacířství, pak…
Nedovolím ti hřešit.
Ale to tys zhřešila, když jsi mě políbila.
Bůh zamilované neodsuzuje.
No tak, synku, otevři oči.
Pane, velmi mě zajímá Kniha vzkříšení,
kterou jste zmínil ve svém dopisu.
Napište místo a datum, kde se v Istanbulu setkáme.
Těším se na spěšnou odpověď.
S pozdravem…
Má Asiye.
Kéž bych mohl školu přivést sem, abych tě nemusel opouštět.
Nejsem smutná. Nemysli na mě.
Nu, mysli na mě, ale jinak.
- Postarej se o tátu a o babi. - Neboj.
- Piš nám často. - Budu.
No tak, nastup si.
Nemoc, která nám tě vzala,
vymýtím ji z tohoto světa, matko.
Dej mi své požehnání.
Drahá Asiye, první dopis, který píšu, je pro tebe.
Po nalodění jsem hleděl na budoucnost, která mě čeká.
Viděl jsem čistou, jasnou tmavě modrou krajinu.
Přišlo mi, že stejně lehce, jako pluje loď,
překonám všechny překážky
a dokončím školu.
Kočí povozu, který mě dovezl k hotelu, byl moc milý.
Celou cestu mi vyprávěl o Istanbulu.
Jsem mu vděčný.
Přijel jsem do hotelu poblíž školy v rozumný čas, nebyl jsem moc unavený.
Když budu mít takové štěstí, jistě najdu nějaký podnájem.
Nedělej si o mě starosti, Asiye.
- Rád bych nocleh. - Taková je cena.
Pokoj je na konci.
To je tak zvláštní.
Píšeme si už rok,
ale tváří v tvář najednou nemám slov.
Náš zástupce vás pozdravuje, Ziyo.
Je rád, že výtisk jeho knihy se dostane k tak váženému pánovi.
Chtěl, abych vám to řekl.
Děkuji vám mockrát.
Snad se s ním jednou setkám osobně.
Pánové z Istanbulu jsou milí a zdvořilí, jak se vypráví.
Jsou vždy nápomocní.
Moje peníze! Mé peníze jsou pryč! Vzbuďte se!
Kde je? Kde je ten muž?
Ach, mé princátko.
Co se děje? Rozvedli jste se s manželem?
O čem to sakra mluvíš? Všechny mé peníze jsou pryč!
Ty peníze byly na školné.
Kam se poděl ten muž? Prý se jmenuje Fuat.
Dost. Jak to mám vědět?
Pokud neznáš svýho milence, tak kdo?
Ty šmejde.
Spikli jste se proti mně?
Ty!
Pusťte mě! Mizerové!
- Pusťte mě. - Vypadni.
Drahá Asiye…
Prý jsou některé ulice v noci osvíceny elektřinou.
Rád vidím, že význam mého jména, světlo, vychází z elektrické lampy.
Svítí.
Jako světlo slunce dopadá na jakoukoli temnotu,
takový bude i tvůj Ziya.
Bude světlem pro lidi. Překoná všechny strasti.
Poslouchejte!
Pořezal jsem matku! Pořezal jsem otce!
Chce si to se mnou někdo rozdat?
LÉKAŘSKÁ FAKULTA
O mě se neboj.
Mysli jen v dobrém.
Je tu jen jedna věc, kterou nepřekonám.
Má touha po tobě.
Sním o tom, že se opět setkáme. Tvůj Ziya.
Pozorně poslouchejte.
Naučte se vše, co říkám.
Příští týden bude zkouška.
Je to šílenec?
Otevřete dveře!
Otevřete dveře, pane!
„Vím, žes mě viděl.“
KNIHA VZKŘÍŠENÍ
Darwine, nehýbej se.
Překlad titulků: Alena Novotná