52 DAGAR TILL ASTEROIDNEDSLAGET 1 JAN 2026
Nej, inte så!
Varför sjunger ni snabbare? Titta på mina händer.
-För snabbt. -Jang-beom, Dae-han!
Jag tittade på texten.
-Vad är det här? -Va? Mi-yeon!
Jag ville visa den här skrälldusen mitt stöd.
Än sen om vi är en skrälldus?
-Det lät bra utifrån. -Hörde ni det?
Vi hör inget från dem som åkte.
Det var så frustrerande att sitta hemma, så vi kom hit. Och det är trevligt.
Jag hörde det är bra både för lungor och hjärna att sjunga.
Ni och er fru borde fortsätta komma. Sjung för full hals, bara.
Det ska vi verkligen!
Ni är ju duktig!
-Ni behöver inte applådera henne. -Fortsätt. Förlåt, syster.
-Att sjunga råder bot på alla bekymmer! -Ja.
Ni saknar självförtroende. Sjung högre!
Jang-beom och Dae-han, jag såg att ni mimade.
-Nej då! -Ansträng er lite.
-Det var ansträngande att mima. -Skärp er nu. Och börja.
Ska vi ta det från början igen? Jaha, okej.
Då börjar vi.
Jag kom hem igen.
Efter tre dagar med min familj var jag trött på dem.
-Är du tillbaka för gott? -För tillfället.
-Men jag gillade att resa runt. -Spela fotboll med oss innan du far.
Det låter bra.
Vänta.
Vet de att jag kommer?
-Nej. -Vänta…
Ta av mig halsduken. Ta av allt.
-Fader! -Vad är det?
Himmel!
-Hej, fader. -Hej.
Okej, det räcker.
-Klarar ni er? -Ja, det går bra.
Han sa att han ville komma, så jag tog hit honom.
Jag visste inte att så många skulle vara här.
-Vad händer? -Ingen fara.
Tack…
…för att ni välkomnar mig med sån vördnad.
Jag tackar Herren
för hans nåd och upphöjda vilja.
Nu när julen är här, låt oss reflektera…
Han är förvirrad. Julen var ju för flera dagar sen.
-…vår dårskap, vilket fick oss att tvivla… -Vänta.
…och försumma hans invecklade plan, som vi inte kunde förstå.
Botgör för dessa misstag i ert förflutna.
Vi är här på jorden, medan Herren är högt över oss…
Vänta, var är korgossarna?
Och var är alla liturgiska föremål?
Himmel.
Vem läser ur Bibeln idag?
-Äsch, strömmen gick igen. -Det är ingen fara.
Yun-sang, varför tar du inte fader Baek och går?
Ni kommer att bli förkyld, fader.
Ja, skynda er hem. Det är kallt här även med värmen på – det är så högt i tak.
-Ta hem honom. -Sjuklingar är extra sårbara i vinter.
-Utan medicin kan vi inte göra så mycket. -Vi vill inte att han blir jättesjuk.
Gå nu.
Min fru överlevde covid. Nu kanske hon dör av en vanlig förkylning.
-Lägg av! -Vad är det som låter där ute?
Jag hörde att fängelserna föll. Är upprorsmakarna här?
Gå ut och titta, nån!
-Fader, nu går vi. -Okej.
Vad är det för uppståndelse egentligen?
Jag hörde att fängelserna raserades. Bryter sig upprorsmakarna in?
Himmel, fader.
-Ring herr Cho, stabschefen. -Okej.
Säg åt honom att upprätthålla säkerheten i Woongcheon, okej?
Var i hela friden är herr Cho nu?
Ring honom genast.
Säg åt honom att se till att Woongcheon är säkert, okej?
-Det är en enda röra här nu! -Okej.
JORDENS UNDERGÅNG ASTEROIDNEDSLAG OM 200 DAGAR
ASTEROIDNEDSLAG NÄRA FÖRESTÅENDE UNDANTAGSTILLSTÅND UTLYST
199 DAGAR KVAR – ÖVERLEVER VI?
INGET INTERNET
198 DAGAR KVAR – TILLSAMMANS TILL SLUTET
140 DAGAR KVAR – KRISVARNING
CHEONDONGS HÖGSTADIESKOLA STÄNGD TILLTRÄDE FÖRBJUDET
130 DAGAR KVAR – SUPERMAN OCH WONDERMART
SAKNAS
EFTER ROMANEN SHUMATSU NO FURU AV KOTARO ISAKA
OM 80 DAGAR BÖRJAR VÅRT EVIGA LIV UPPLEV DET EVIGA LIVET
50 DAGAR TILL SLUTET PRESENTATION AV DEN FLYTANDE BUNKERN
GOODBYE EARTH
Kära invånare i Woongcheon. Det är bara 20 dagar kvar till asteroidnedslaget.
Det här är obekräftade uppgifter, och vi hoppas att de inte stämmer,
men kidnappning och människosmuggling av barn och ungdomar
tycks återigen förekomma.
Det kan vara bäst att inte gå ut kvällen, och…
Asteroiden slår ned…
…om 20 dagar.
Må ni finna lycka under dagarna som återstår. Tack.
Bra jobbat. Ni var fantastisk.
-Det där var vår sista sändning. -Jag vet.
Vi ses där ute.
Jäklar, jag är klar med det här nu.
ANSÖKAN TILL BIOGRAFI MATERIALBESKRIVNING: BRÖLLOPSVIDEO
-Pressar du inte dig själv för hårt? -Det här är privat information.
Jag ska inte titta, okej?
Förresten, har du flyttat in för gott?
Ja. Vi har en massa saker vi måste göra tillsammans.
Menar du det här? Din "bucket list"?
SKRIVA EN NOVELL TA 100 GRYMMA FOTON PÅ SE-KYUNG
LAGA VÅR FAVORITMAT TILL VARANDRA CAMPA
KOKA KAFFE TILL FOLK SLÅ SUNG-JAE I TENNIS
BRÖLLOPSMÄSSA MED SE-KYUNG
-Du kommer att ha fullt upp. -Jag skulle uppskatta ditt samarbete.
Vad ska vi göra först?
Jag vet inte riktigt.
Tack. Jag visste inte vad jag skulle göra.
De kommer inte att leta efter dig här.
Inte ens kvarterets knäppgök höjer några ögonbryn nu.
Jo…
-Ursäkta. -Ja?
-Har ni nåt kött? -Kött?
-Jin-seo kan inte äta kött. -Varför inte?
Du lade av med det.
Han åt upp allt, så det är slut. Jag ordnar lite till nästa gång.
Akta, det är varmt.
-Var det gott? -Jag har inte smakat än.
Vad sägs?
-Inte illa, va? -Gott.
TA VAD NI VILL
Himmel!
Kära nån.
Vi kommer aldrig att…
…kunna göra slut på oss själva så här.
Kära nån!
Varför gick du ut?
Du sa ju att vi skulle svälta oss till döds.
-Va? -Det var svårare än jag trodde.
Bibimguksu.
Va?
Jag vill äta bibimguksu.
De åkte nog till nåt säkert ställe, eller hur?
-Ska vi göra en hög? -Ja.
-Den är hård nu. -Hård.
Du kan inte begära att jag ska skicka iväg dem till främlingar.
Jag vet.
Jag vet, men…
Staden blir mer och mer våldsam.
Det är farligare för dem här nu.
Vi vet inte hur det är där.
Ingen har varit där.
Tänk om de tvingas arbeta, eller blir utsatta för sexuella övergrepp…
Tänk om de upplever nåt hemskt?
Och ärligt talat vet jag inte om de går med på att åka.
Hae-chan, Woo-chan, fryser ni inte?
-Nej! -Nej.
Ni ska leka tillsammans, inte ensamma. Ja, så ja.
Jag skäller ut dem om de mobbar dig.
Stör inte de andra så där, okej?
Endast auktoriserad personal tillåts här! Ni måste gå!
Skämtar de, eller?
-Fröken Jin, ni får inte komma hit. Åk nu! -Okej.
Både män och kvinnor är som galna i hönsen.
-Kall, va? -På nåt sätt känns den varm.
-Fast det är den inte. -Nej. Slut på bränsle.
-Där är ni ju. -Ni skrämde mig!
-Jag var bara i närheten. -Funkar den här?
Nej. Militärens bensin tog också slut.
Jag ger dig min värme.
Hur reagerade de utvalda?
Tja…
De är inte direkt överförtjusta.
Vi vill skicka iväg barnen eftersom det är farligt här.
Men, Se-kyung…
Jag hörde att villkoren har ändrats.
De har blivit striktare.
Så jag hoppades att kapten Kang kunde göra det officiellt,
och hjälpa oss med det här.
Folk lyssnar mer på er än på mig.
Är några i vårt område berättigade?
Från vårt grannskap: Woo-chan och Hae-chan.
Vi gör det. Vi skickar iväg dem.
Vår egen rädsla kanske får oss att oroa oss i onödan.
De kanske skickas till ett bra ställe!
Vi kan inte låta dem leva så här, i väntan på döden.
Young-ji, jag sa ju att du inte behöver hjälpa till längre.
Jösses, vad kallt.
Syster.
Vad skulle du göra om du skulle dö imorgon och inte om två veckor?
-Jag skulle göra exakt samma sak. -Samma sak? Och vad är det?
-Allt jag kan göra är att be och tjäna. -Ge mig inte såna där kyrkfloskler.
Skulle mitt liv vara annorlunda om jag dog imorgon?
Jag gör bara vad jag kan.
Vad är det? Är det tråkigt med volontärarbete?
Du är väldigt konstig idag.
Vädret är kallt, och så även mitt hjärta.
Hejsan.
Var kom du ifrån?
Ät inte det där. Är du hungrig?
Tur att du inte har blivit uppäten.
Det sägs att om hundar älskar en så är man en god människa.
Om jag dör först vill jag att den här hunden äter upp mig.
Vilken fräck sak att säga.
Men jag saknar modet att dö och bli din mat just nu.
Om ni dog skulle läskigare hundar äta upp er.
Hör ni inte asteroiden som närmar sig?
Såna skämt är inte alls roliga.
Kom nu.
Nu spelar vi fotboll!
-Varför är det bara du här? -Se-kyung försov sig.
Nu spelar vi!
-Var hälsad! -Mässenheten, in med er.
Vi har ändå inga kvar…
…att mata ändå!
Kom igen!
Nu kör vi! Vi spelar fotboll!
Jag är ledsen. Jag vet att det är meningslöst nu.
Kapten.
-In-a. -De skickar nog ingen ersättare.
Jag vill att du tar över.
Jag hoppas inget händer,
men håll ett öga på bråkmakarna så att de inte orsakar problem.
Du hittar ammunition där.
Det räcker till alla soldater.
Tack vare sergeant So.
-Den saknade ammunitionen… -Det är en lång historia.
Men det är fungerande ammunition.
Förlåt för att jag lämpar över det här på dig.
Du leder den här enheten nu.
Så gör ett bra jobb.
Kapten!
Snälla, fungera.
Håll ut.
In-a. Du ser annorlunda ut idag.
Var är Se-kyung?
"Det här är farväl."
In-a, vad…?
Du gillar ju att springa runt och skjuta. Varför blev du inte soldat eller polis?
Jag gillar inte uniformen.
Efter att ha pratat om min mamma fattade jag ett beslut.
Var får du all energi ifrån? Alla knäböj?
Kom igen! Lyssna bara. Jag menar allvar.
Jag insåg att jag har levt ett tråkigt liv fram till nu.
Varför ser du tillbaka på ditt liv helt plötsligt?
Jag törstade efter erkännande.
Det fick mig att tro att jag måste bära ansvaret för allt.
-Snälla, sluta. Vad försöker du säga? -Och jag…
…blev överbeskyddande och för orolig för dig ibland.
-Du ber väl inte om ursäkt? -Knappast.
Istället…
Du har väl pistolen?
Ja.
Nu får du sköta skyddandet.
Jag meddelar härmed att jag blev entledigad
den 8 februari 2026.
In-a!
Du har gjort det bra…
…hela den här tiden.
10 DAGAR TILL ASTEROIDNEDSLAGET
Inte det.
Din galna pundare.
Du sa väl att du kände några barn? Det här är din sista chans.
-Tre barn för en biljett. -Okej.
Hur ska du ha det?
-Bara tre barn, va? -Precis.
Din galna jävel. Dina ögon ser så löjliga ut!
Tre räcker.
-Kom, vi går in. -Ja.
-Bra jobbat. -Bra jobbat.
Det verkar som om de jävlarna stoppar barn i containrar och skickar iväg dem igen.
Eftersom det här är deras sista jobb är de helt fokuserade på att uppnå målet,
så de kan vara oförsiktiga.
Det är det sista fartyget de skickar iväg innan asteroiden slår ned.
Woo-chan, vad ska vi packa?
-Det här och det här. -Få se.
-Okej. -Pingvinen?
-Tar du med pingvinen också? -Ja!
-Och dinosaurierna. -Okej.
Nu packar vi allt. Ta hit dem, Woo-chan.
Woo-chan…
-Hae-chan, behöver du hjälp? -Nej, jag vill inte åka.
Jag är rädd.
Oroa dig inte för mycket. Det kommer att finnas mat där, och det är inte kallt.
Du och Woo-chan kommer att få många goda vänner.
Hae-chan.
Du och Woo-chan måste åka dit och leva ett lyckligt liv där.
Men varför bara vi?
So-min, då? Och du?
Vet du vad? Jag kommer och hälsar på er, oavsett vad.
Lögnare.
Hae-chan, ge mig en kram.
Ge mig en kram. Woo-chan, du med. Låt tant krama er!
Och min dotter. Kom.
Min fina tjej.
Världen förfaller, men med dig vid min sida skulle jag offra allt…
-Ta bara våra saker. -Vad blir det till middag?
-Jag vet inte. -På riktigt?
HEJ! SUPERMAN OCH WONDERMART HÄR. DET HAR BLIVIT DAGS FÖR OSS ATT STÄNGA.
Jag tar den där.
Det är okej, men tack.
Är det bra med dig?
Ja.
-Ska du ut och jobba igen? -Nej, jag ska ta med damerna på en biltur.
Vill du också följa med?
Ska jag det?
Det är väl kört för vårt fotbollslag nu när Ji-eun och Mi-ryeong ska åka.
De ger sig inte av för gott. Bara lugn. När tiden är inne kommer alla tillbaka.
Eller hur?
Ja, det stämmer. Jag kommer tillbaka.
Men kommer det att gå bra nu då, när du är med barn?
Ja.
Vi kanske inte kommer tillbaka.
Vart ska ni? Ta med dig om ni ska till nåt fint ställe.
Nej, det är inget sånt.
Syster, det finns inga fina platser kvar i den här världen.
Kyrkan är den bästa platsen för att hitta vägen till himlen.
-Ja, det stämmer. -Vad är det här?
Åh, fader.
Jag tog hit lite saker efter att ha städat ur mataffären.
Så ni ger er av igen, syster?
Sung-jae.
Jisses.
Stod de varandra så nära?
Mi-ryeong!
Du borde kalla honom "fader".
Dae-han.
Om du ljuger för dig själv hamnar du ensam i helvetet.
Du har ett ansikte som lämpar sig för helvetet.
Vi drar till himlen. Jag lämnar honom här.
Jag ska träffa fru Kim.
Behöver du skjuts?
Jag ska hålla det kort.
Kommer In-a tillbaka?
-Varför är dörren öppen? -Lite ventilation medan jag städar.
-Sätt dig. -Ska Se-kyung nånstans?
Hon ska besöka Bo-ae.
Så hon gick till jobbet.
Synd. Jag kom för att be några böner för de nygifta.
Du tog fram den hemgjorda spriten. Ska vi dricka upp allt i kväll?
-Vet du, för ett tag sen… -Ja?
Du sa…
…att jag bara såg Se-kyung som en glad och generös person, inte sant?
Gjorde jag?
Jag såg henne nog så då. Och det är sant att jag gillade henne för det.
Men det är annorlunda nu.
Jag känner inte att jag måste vara vid hennes sida eller skydda henne.
Hon är bara…
…nån jag kommer att vara med till slutet.
Det är väldigt speciellt.
Vi dör alla tillsammans om 10 dagar.
Betyder det…
…att vi alla är speciella för varandra?
-Hjälp mig om du vill vara speciell! -Ja, sir.
Jag ska städa speciellt bra.
Hur långt har du kommit?
Ser du inte det?
-Jag följer er, sir. -Gör som jag, sir!
-Jag vill inte det här. Snälla, sluta. -Ni är fin.
Fröken Jin, jag vill inte gifta mig.
Då behöver ni inte det.
Men fröken Jin, ni har väl gift er?
Jag gifte mig, men jag kan inte säga att det är så bra.
Om ni gifte er, varför säger ni åt mig att inte göra det?
Eller hur?
Varför sa jag till barnen att inte göra så många saker?
Gråter ni, fröken Jin?
Gråt inte. Jag vet varför ni är så här.
Nej.
Ingen vet. Ingen alls.
Inte ens jag vet längre.
Om jag hade dödat er son,
hade allt blivit annorlunda då?
Eller om jag hade följt mina elever i döden?
Eller om jag hade pluggat, som min pojkvän?
För både er
och mig…
Om det här är resultatet av våra val…
Jag föreställer mig en värld…
…där vi gör andra val.
Även om det är meningslöst.
Det vill jag inte. Nej, det vill jag inte.
De här är de enda jag har kvar som faktiskt går att använda.
Du vet väl hur man använder dem?
De är riktiga tuffingar. De visar ingen nåd.
Jag vet. Men jag får skylla mig själv.
Men slutet är nära nu. Varför ens…
-Var det ni? -Varför är ni så förvånade?
Var är Ha-yul?
Ha-yul…
Fröken Jin.
Såg ni några skurkaktiga typer på vägen hit?
Ser ni många såna män där ute?
Det är helt galet nuförtiden. Vi är så rädda att vi inte ens kan gå ut.
Ni såg inte…
…sergeant Kim i närheten?
Nej.
SERGEANT KIM
Ni överlever om ni åker.
Jag ska behandla dig bra och ge dig en pistol. Jeong Ha-yul, ta med dina vänner.
Gör inget farligt, fröken Jin.
Ni kommer att dö om…
Varför skulle jag dö?
Jag kommer inte att dö, okej?
Om jag måste dö, så dör jag…
…när jag har sett er växa upp och bli stora.
Då…
…vill jag inte bli stor.
Jag visste inte.
Allt gick mig förbi utan att jag insåg det.
Ta mig dit. Till min grav på bergskammen.
Vänta.
Farväl
till den här världen.
Farväl, mitt grannskap.
Farväl,
mödrar och fäder.
Den oberäkneliga musikklockan.
Och farväl, trädgården vi alla brukade.
Den utsökta maten och kaffet.
De nystrukna kläderna och badhusen, ångfyllda av det varma vattnet.
Att somna…
…och att vakna.
Kära jord, vars sanna värde ingen vet,
för den är så vacker och magnifik…
…farväl.
Undertexter: Mattias R. Andersson