Visit MoviesMod.lol
‫- 52 יום עד התנגשות האסטרואיד‬ ‫1 בינואר, 2026 -‬
‫לא, זה לא טוב.‬
‫למה אתם ממהרים?‬ ‫אתם צריכים לעקוב אחר הידיים שלי.‬
‫את מיהרת.‬ ‫-ג'אנג-בום, דה-האן!‬
‫הסתכלתי על המילים.‬
‫מה זה?‬ ‫-מה? מי-ריונג!‬
‫שמעתי שחבורת חובבנים עובדת במלוא המרץ,‬ ‫אז הייתי חייבת לתמוך.‬
‫אז מה אם אנחנו חבורת חובבנים?‬
‫נשמעתם טוב מבחוץ.‬
‫שמעת?‬
‫אנחנו לא שומעים כלום מאלה שעזבו.‬
‫היה מתסכל להישאר בבית, אז באנו הנה.‬
‫וזה נחמד.‬
‫שמעתי ששירה טובה לריאות וגם למוח.‬
‫אתה ואשתך צריכים להמשיך לבוא.‬ ‫נצלו את ההזדמנות הזו לשיר מכל הלב.‬
‫בטוח נעשה את זה!‬
‫היי, את טובה.‬
‫לא צריך למחוא לה כפיים.‬
‫תמשיכו. סליחה, אחות.‬
‫השירה נפטרת מכל הדאגות שלך!‬
‫כן.‬ ‫-אין לכם ביטחון.‬
‫נכון.‬ ‫-תשירו חזק יותר!‬
‫טוב.‬ ‫-ג'אנג-בום, דה-האן.‬
‫מה?‬ ‫-ראיתי אתכם שרים בכאילו.‬
‫לא נכון!‬ ‫-תשקיעו קצת.‬
‫השקעתי בכאילו…‬ ‫-תהיו רציניים.‬
‫מוכנים, קדימה.‬
‫אנחנו מתחילים מההתחלה?‬
‫אה, בסדר.‬
‫קדימה.‬
‫התחשק לי לחזור.‬
‫אחרי שלושה ימים עם המשפחה שלי,‬ ‫נמאס לי מהם.‬
‫חזרת לתמיד?‬
‫בינתיים.‬
‫אבל נהניתי מאוד לטייל.‬
‫תשחקי משחק כדורגל אחד לפני שתלכי.‬
‫נשמע טוב.‬
‫רגע.‬
‫הם יודעים שאני בא?‬
‫לא.‬ ‫-רגע…‬
‫תוריד ממני את הצעיף. הכול.‬
‫אבי!‬
‫מה זה?‬
‫וואו.‬
‫שלום, אבי.‬ ‫-היי.‬
‫טוב, זה מספיק.‬
‫אתה תסתדר?‬ ‫-כן, אני בסדר.‬
‫הוא אמר שהוא רוצה לבוא,‬ ‫אז הבאתי אותו הנה.‬
‫לא ידעתי שכולכם תהיו כאן.‬
‫מה קורה?‬
‫אל תדאגי.‬
‫תודה‬
‫שקיבלתם את פניי‬
‫בכזו יראת כבוד.‬
‫אני מודה לאל‬
‫על חסדו ורצונו הרם.‬
‫עכשיו כשחג המולד הגיע, בואו נחשוב על…‬
‫הוא לא שפוי. חג המולד היה לפני כמה ימים.‬
‫…הטיפשות שלנו, שגרמה לנו לפקפק…‬
‫רק רגע.‬
‫…ולהזניח את התוכנית המורכבת שלו‬ ‫שלא העזנו להבין.‬
‫תכפרו על טעויות כאלה בעברכם.‬
‫אנחנו כאן על כדור הארץ‬ ‫בזמן שהאל גבוה מעלינו…‬
‫רגע, איפה נערי המזבח?‬
‫ולמה אין כאן חפצי קודש?‬
‫אוי.‬
‫מי קורא בתנ"ך היום?‬
‫אוי, שוב הפסקת חשמל.‬ ‫-אל תדאגו.‬
‫יון-סאנג, למה שלא תיקח את האב בק ותלכו?‬
‫אתה תצטנן, אבי.‬
‫כן, קדימה, לכו.‬
‫קר כאן אפילו כשהחימום פועל,‬ ‫כי התקרות גבוהות.‬
‫קח אותו הביתה.‬
‫המטופלים פגיעים במיוחד החורף.‬
‫בלי תרופות, אין הרבה מה לעשות.‬
‫כן, אנחנו לא רוצים שהוא ייפול למשכב.‬
‫לכו.‬
‫אשתי החלימה מקורונה.‬ ‫עכשיו היא עלולה למות מהצטננות.‬
‫בחייך.‬
‫למה כל כך רועש בחוץ?‬
‫שמעתי שבתי הכלא כשלו. המתפרעים כאן?‬
‫שמישהו ילך להעיף מבט בחוץ!‬
‫אבי, בוא נלך.‬
‫טוב.‬
‫כלומר, על מה כל המהומה?‬
‫שמעתי שבתי הכלא נהרסו.‬
‫המתפרעים מתפרצים הנה?‬
‫אוי, אבי.‬
‫תתקשר למר צ'ו, המנכ"ל.‬ ‫-בסדר.‬
‫תגיד לו לשמר את ביטחונה של וונגצ'ון, בסדר?‬
‫איפה לעזאזל מר צ'ו?‬
‫תתקשר אליו מיד.‬
‫תגיד לו לשמר את ביטחונה של וונגצ'ון, טוב?‬
‫יש כאן כזה בלגן!‬ ‫-בסדר!‬
‫- סוף העולם‬ ‫התנגשות אסטרואיד בעוד 200 ימים -‬
‫- התנגשות האסטרואיד קרבה‬ ‫הוכרז משטר צבאי -‬
‫עוד 199 יום‬ ‫סיכוי להישרדות?‬
‫- אין חיבור לאינטרנט -‬
‫- נותרו 198 יום‬ ‫ביחד עד הסוף -‬
‫- נותרו 140 יום‬ ‫התראת התנגשות -‬
‫- חטיבת הביניים צ'ונדונג סגורה‬ ‫אין כניסה -‬
‫- נותרו 130 יום‬ ‫סופרמן וונדרמארט -‬
‫- נעדרים -‬
‫- מבוסס על הרומן "שומאצו נו פורו"‬ ‫מאת קוטארו איסאקו -‬
‫- 80 יום לאחר מכן, חיי הנצח שלנו מתחילים‬ ‫תחוו את חיי הנצח -‬
‫- 50 יום לסוף‬ ‫מצגת בונקר צף -‬
‫- להתראות אדמה -‬
‫אזרחי וונגצ'ון היקרים.‬
‫נותרו רק 20 יום עד להתנגשות האסטרואיד.‬
‫למרות שאי אפשר לאשר את זה‬
‫ואנחנו מקווים שזה לא נכון,‬
‫נראה שחטיפה וסחר בילדים ובני נוער‬
‫מתרחשת שוב.‬
‫אולי עדיף לא לצאת החוצה בלילה, ו…‬
‫האסטרואיד יגיע…‬
‫בעוד 20 יום.‬
‫מי ייתן ותמצאו אושר‬
‫בימים הנותרים.‬
‫תודה.‬
‫כל הכבוד, גברתי. היית מדהימה.‬
‫אז זה היה השידור האחרון שלנו.‬
‫אני יודעת.‬
‫נתראה בצד השני.‬
‫לעזאזל, סיימתי עם זה.‬
‫- טופס הרשמה לביוגרפיה‬ ‫תיאור חומר: סרטון חתונה -‬
‫תגיד, אתה לא מתאמץ יותר מדי?‬
‫היי, זה מידע פרטי.‬
‫אני לא אציץ, בסדר?‬
‫דרך אגב, עברת לגור פה לתמיד?‬
‫כן. אנחנו צריכים לעשות הרבה דברים ביחד.‬
‫אתה רציני? רשימת האבדון שלך?‬
‫- לכתוב סיפור קצר‬ ‫לצלם מאה תמונות מדהימות של סה-קיונג -‬
‫- לבשל את האוכל הכי טעים אחד לשני‬ ‫לצאת לקמפינג -‬
‫- להכין קפה לאנשים‬ ‫לנצח את סונג-ג'ה בטניס -‬
‫- רשימת אבדון י.ס‬ ‫מיסת חתונה עם סה-קיונג -‬
‫אתה תהיה ממש עסוק.‬
‫אני אעריך את שיתוף הפעולה שלך.‬
‫מה נעשה קודם?‬
‫אני לא בטוח.‬
‫תודה.‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬
‫הם אפילו לא יחשבו לחפש אותך כאן.‬
‫אף אחד לא טורח להסתכל‬ ‫על המשוגע השכונתי עכשיו.‬
‫אז…‬
‫סליחה.‬ ‫-כן?‬
‫יש לכם בשר?‬
‫בשר?‬
‫ג'ין-סאו לא יכול לאכול בשר.‬
‫למה לא?‬
‫כי נגמלת מבשר.‬
‫הוא אכל הכול, אז לא נשאר כלום.‬
‫אני אקנה עוד בפעם הבאה שתבקרי.‬
‫זהירות, זה חם.‬
‫זה בסדר?‬
‫עדיין לא טעמתי.‬
‫איך זה?‬
‫לא רע, נכון?‬ ‫-טעים.‬
‫- קחו מה שתרצו -‬
‫וואו.‬
‫אוי.‬
‫אין סיכוי…‬
‫שנסיים את חיינו ככה.‬
‫אוי!‬
‫היי, למה יצאת?‬
‫אמרת שאנחנו צריכים‬ ‫להרעיב את עצמנו ולחכות שנמות.‬
‫אה?‬
‫טוב, זה קשה יותר משחשבתי.‬
‫ביבים-גוקסו.‬
‫מה?‬
‫אני רוצה לאכול ביבים-גוקסו.‬
‫הם בטח הלכו למקום בטוח, נכון?‬
‫שנעשה ערמה?‬ ‫-כן.‬
‫זה קשה עכשיו.‬ ‫-קשה.‬
‫את לא יכולה לצפות שאשלח אותם לזרים.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני יודעת, אבל…‬
‫העיר הזאת נהיית יותר ויותר אלימה.‬
‫יותר מדי מסוכן בשבילם כאן.‬
‫אנחנו לא יודעות מה הולך שם.‬
‫אף אחד לא היה שם.‬
‫מה אם יכפו עליהם עבודה בכפייה‬ ‫או יתעללו בהם…‬
‫מה אם הם יחוו משהו נורא?‬
‫ולמען האמת,‬ ‫אני לא יודעת אם הם יסכימו ללכת.‬
‫הא-צ'אן, וו-צ'אן, לא קר לכם?‬
‫לא!‬ ‫-לא.‬
‫אתן צריכות לשחק ביחד, לא לבד.‬
‫כן, זהו זה.‬
‫אני אגער בהן אם יתעללו בכן.‬
‫אל תציקי לשאר, בסדר?‬
‫הכניסה לכאן היא רק למורשים!‬
‫אתה צריך ללכת!‬
‫אתם צוחקים עליי.‬
‫המורה, את לא יכולה לבוא הנה. לכי!‬
‫בסדר.‬
‫גברים ונשים כאחד,‬ ‫הם משתגעים מהתרנגולות האלה.‬
‫קר, נכון?‬
‫איכשהו, הדבר הזה מרגיש חם.‬
‫למרות שהוא לא.‬ ‫-כן.‬
‫אין לנו גז.‬
‫את כאן.‬ ‫-הבהלת אותי!‬
‫הייתי באזור.‬
‫מה, זה עובד?‬
‫לא. גם לצבא נגמר הגז.‬ ‫-לא.‬
‫אתן לך את החום שלי.‬
‫אז איך הגיבו המועמדים?‬
‫טוב…‬
‫הם לא ממש מתלהבים מזה.‬
‫אנחנו מנסות לשלוח את הילדים כי מסוכן פה.‬
‫אבל, סה-קיונג.‬
‫הודיעו לי שהתנאים השתנו.‬
‫הם מחמירים יותר.‬
‫אז קיוויתי שקפטן קאנג תוכל לפרסם את זה‬
‫ולעזור לנו בעניין הזה.‬
‫אנשים כאן מקשיבים לך יותר מאשר לי.‬
‫מישהו בשכונה שלנו זכאי?‬
‫מהשכונה שלנו, וו-צ'אן והא-צ'אן.‬
‫וו-צ'אן והא-צ'אן.‬
‫קדימה.‬
‫בואו נשלח אותם.‬
‫אולי אנחנו נותנות לפחד שלנו‬ ‫להדאיג אותנו משום דבר.‬
‫יכול להיות שישלחו אותם למקום טוב!‬
‫אי אפשר לתת להם לחיות ככה, בהמתנה למוות.‬
‫יונג-ג'י, אמרתי שאת כבר לא צריכה לעזור.‬
‫- 14 יום עד התנגשות האסטרואיד -‬
‫וואו, קר.‬
‫אחות.‬
‫מה היית עושה‬ ‫אם היית מתה מחר ולא בעוד שבועיים?‬
‫את אותו הדבר בדיוק.‬
‫אותו הדבר? ומה זה?‬
‫נו, אני רק יודעת להתפלל ולשרת.‬
‫בחייך, אלה רק דברים שקשורים לכנסייה.‬
‫החיים שלי יהיו שונים אם אני אמות מחר?‬
‫אני צריכה לעשות מה שאני יודעת.‬
‫מה קרה? את לא רוצה ללכת להתנדב?‬
‫את מתנהגת ממש מוזר היום.‬
‫קר בחוץ, וגם בלב שלי.‬
‫שלום לך.‬
‫מאיפה באת?‬
‫אתה לא יכול לאכול את זה. אתה רעב?‬
‫מזל שאתה לא נראה טעים בעיני אנשים.‬
‫אומרים שאם כלבים אוהבים אותך,‬ ‫זה אומר שאתה אדם טוב.‬
‫אם אמות ראשון,‬
‫אשמח שהכלב הזה יאכל אותי.‬
‫איזו אמרה מגוחכת.‬
‫אבל אין לי את האומץ למות‬ ‫ולהיות האוכל שלך כרגע.‬
‫אם באמת תמות,‬ ‫הכלבים המפחידים יותר יבואו לקחת אותך.‬
‫לא שמעת שאסטרואיד עומד לפגוע בנו?‬
‫הבדיחה הזאת לא מצחיקה בכלל.‬
‫בוא.‬
‫בואי נשחק כדורגל!‬
‫למה את כאן לבד?‬
‫סה-קיונג התעוררה מאוחר.‬
‫חבר'ה, בואו נשחק!‬
‫הקשב!‬
‫יחידת חדר אוכל, בואו הנה.‬
‫גם ככה לא נשאר את מי…‬
‫להאכיל!‬
‫קדימה!‬
‫אנחנו באים! משחקים כדורגל!‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני יודעת שזה חסר משמעות בשלב הזה.‬
‫קפטן.‬
‫אין-אה.‬
‫הם בטח לא ישלחו מחליף.‬
‫אני רוצה שתיקחי פיקוד.‬
‫אני מקווה שלא יקרה כלום,‬
‫אבל שימי עין על כל הבעייתיים‬ ‫שלא יעשו בעיות.‬
‫שם תמצאי תחמושת חיה.‬
‫- מחסן חטיפים -‬
‫זה מספיק כדי לחמש את כל החיילים.‬
‫הכל בזכות הסמלת סו.‬
‫תקרית התחמושת החסרה…‬
‫זה סיפור ארוך.‬
‫אבל אל תדאגי. התחמושת נקייה.‬
‫אני מצטערת‬
‫שהפלתי עלייך את כל זה.‬
‫את מפקדת היחידה הזאת עכשיו.‬
‫אז תעשי עבודה טובה.‬
‫קפטן!‬
‫בבקשה תעבוד.‬
‫תחזיק מעמד.‬
‫אין-אה.‬
‫את נראית שונה היום.‬
‫איפה סה-קיונג?‬
‫"היו שלום."‬
‫אין-אה, מה את…‬
‫נראה שאהבת להתפרץ למבצעים ולירות באקדחים.‬
‫למה לא הלכת להיות חיילת או שוטרת?‬
‫אני לא אוהבת את המדים.‬
‫אחרי שהתפרצתי על אמא שלי, קיבלתי החלטה.‬
‫מאיפה האנרגיה?‬ ‫זה בזכות כל ההתעמלות שאת עושה?‬
‫בחייך!‬
‫תקשיבי לי. אני רצינית.‬
‫הבנתי שעד עכשיו חייתי חיים משעממים.‬
‫למה את חושבת על החיים שלך פתאום?‬
‫כל כך רציתי שיכירו בי.‬
‫לכן חשבתי שהייתי צריכה‬ ‫לקחת אחריות על הכול.‬
‫תפסיקי בבקשה. מה את מנסה להגיד?‬
‫ואני…‬
‫הייתי יותר מדי מגוננת‬ ‫ולחוצה לגבייך לפעמים.‬
‫את לא מתנצלת, נכון?‬
‫היית רוצה.‬
‫במקום…‬
‫האקדח אצלך, נכון?‬
‫כן.‬
‫תהיה אתה המגן.‬
‫אני מדווחת בזאת ששוחררתי באופן רשמי‬
‫בשמונה בפברואר, 2026.‬
‫אין-אה!‬
‫כל הכבוד לך…‬
‫על כל מה שעשית.‬
‫- 10 ימים עד התנגשות האסטרואיד -‬
‫לא זה.‬
‫חתיכת נרקומן משוגע!‬
‫אמרת שאתה מכיר כמה ילדים, נכון?‬
‫זו ההזדמנות האחרונה שלך.‬
‫שלושה ילדים לכרטיס עלייה אחד.‬
‫בסדר.‬
‫מה זה יהיה?‬
‫רק שלושה ילדים, נכון?‬
‫ברור.‬
‫ממזר משוגע. העיניים שלך מפוצצות!‬
‫שלושה יספיקו.‬
‫היי, בואו ניסע לבית.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫כל הכבוד.‬
‫עבודה טובה.‬
‫נראה שהממזרים האלה‬ ‫שוב מכניסים ילדים למכולות‬
‫ושולחים אותם.‬
‫בגלל שזו העבודה האחרונה שלהם,‬ ‫הם רק רוצים להגיע למספר המבוקש,‬
‫אז הם עלולים להיות פזיזים.‬
‫זו הספינה האחרונה שהם ישלחו‬ ‫לפני שהאסטרואיד יפגע.‬
‫וו-צ'אן, מה נארוז?‬
‫- הרשמה לבקשת אימוץ -‬
‫זה וזה.‬ ‫-בוא נראה.‬
‫בסדר.‬ ‫-את הפינגווין?‬
‫תיקח גם את הפינגווין?‬ ‫-כן!‬
‫ואת הדינוזאורים.‬ ‫-טוב.‬
‫בוא נארוז הכול בינתיים.‬ ‫תביא אותם הנה, וו-צ'אן.‬
‫וו-צ'אן…‬
‫הא-צ'אן, את צריכה עזרה?‬
‫סו-מין, אני לא רוצה ללכת.‬
‫אני מפחדת.‬
‫אל תדאגי יותר מדי.‬
‫יהיה שם הרבה אוכל, ולא יהיה קר.‬
‫וו-צ'אן ואת תכירו הרבה חברים טובים.‬
‫הא-צ'אן.‬
‫וו-צ'אן ואת צריכים ללכת‬ ‫ולחיות שם חיים מאושרים.‬
‫אבל למה רק אנחנו?‬
‫מה עם סו-מין? מה איתך?‬
‫את יודעת מה?‬
‫אני אבוא לבקר אתכם לא משנה מה יקרה.‬
‫שקרנית.‬
‫הא-צ'אן, תני לי לחבק אותך.‬
‫תני לי לחבק אותך. וו-צ'אן, גם אותך.‬
‫תנו לדודה לחבק אתכם!‬
‫ואת הבת שלי. בואי הנה.‬
‫ילדה שלי.‬
‫העולם מתפרק,‬
‫אבל כשאת לצידי, אני אקריב הכול…‬
‫תחזור לעבודה.‬
‫מה נאכל לארוחת ערב?‬
‫לא יודעת.‬
‫באמת?‬
‫- היי, כאן סופרמן וונדרמארט, הגיע הזמן‬ ‫שנסגור את החנות שפתחנו כשבננו נולד -‬
‫אני אסחוב את זה.‬
‫זה בסדר, אבל תודה.‬
‫את בסדר?‬
‫כן.‬
‫אתה שוב יוצא לעבודה?‬
‫לא, אני לוקח את הסבתות לסיבוב.‬
‫רוצה לבוא?‬
‫כדאי, לא?‬
‫אוי, אני מניחה שקבוצת הכדורגל שלנו גמורה‬ ‫עכשיו שג'י-יון ומי-ריונג עוזבות.‬
‫בחייך, הן לא עוזבות לתמיד.‬
‫אל תדאגי. בבוא העת, הן יחזרו.‬
‫נכון?‬
‫כן, נכון.‬
‫אני אחזור.‬
‫אבל את באמת תהיי בסדר עם ההיריון?‬
‫כן.‬
‫אבל…‬
‫יש סיכוי שלא נחזור.‬
‫לאן תיסעו? קחו אותי איתכם אם זה מקום נחמד.‬
‫ממש לא.‬
‫אחות, לא נשארו מקומות נחמדים בעולם הזה.‬
‫הכנסייה היא המקום הכי טוב להיות בו‬ ‫כדי למצוא את דרכך לגן עדן.‬
‫כן, נכון.‬
‫מה קורה פה?‬
‫אוי, אבי.‬
‫הבאתי דברים הנה אחרי שניקינו את החנות.‬
‫אחות, את שוב עוזבת?‬
‫סונג-ג'ה.‬
‫וואו.‬
‫הם היו כאלה קרובים?‬
‫אחותי.‬
‫מי-ריונג!‬
‫את צריכה לקרוא לו "אבי".‬
‫דה-האן.‬
‫תמשיך לשקר לעצמך,‬ ‫ותלך לגיהינום לבד כשסוף העולם יגיע.‬
‫יש לך פנים שמתאימים לגיהינום.‬
‫בוא נלך לגן עדן.‬ ‫אני משאירה את האיש הזה מאחור.‬
‫אני הולכת לפגוש את גברת קים.‬
‫צריכה טרמפ?‬
‫אני לא אתן לה לקשקש יותר מדי.‬
‫אין-אה תחזור?‬
‫למה הדלת פתוחה?‬
‫לאוורור בזמן שאני מנקה.‬
‫שב.‬
‫סה-קיונג הולכת לאן שהוא?‬
‫היא הולכת לבקר את בו-אה.‬
‫אז היא הלכה לעבודה.‬
‫חבל. באתי להתפלל למענכם, הזוג הטרי.‬
‫הוצאת את האלכוהול הביתי. שנשתה הכול הלילה?‬
‫אתה יודע, לפני כמה זמן…‬
‫כן?‬
‫אמרת‬
‫שראיתי את סה-קיונג‬ ‫רק כאדם מאושר ונדיב, נכון?‬
‫ככה אמרתי?‬
‫אני חושב שבאמת ראיתי אותה ככה בזמנו.‬
‫וזה נכון שחיבבתי אותה בגלל זה.‬
‫אבל עכשיו זה אחרת.‬
‫אני לא מרגיש שאני צריך‬ ‫להיות לצידה או להגן עליה.‬
‫היא פשוט…‬
‫מישהי שאהיה איתה עד הסוף.‬
‫זה מיוחד כל כך.‬
‫כולנו נמות יחד בעוד עשרה ימים.‬
‫זה אומר…‬
‫שכולנו מיוחדים אחד עבור השני?‬
‫תעזור לי אם אתה רוצה להיות מיוחד!‬
‫כן, אדוני.‬
‫אני אנקה בקפידה.‬
‫כמה כבר ניקית?‬
‫אתה לא רואה?‬
‫אחריך, אדוני.‬
‫תעשה כמוני, אדוני!‬
‫אני לא רוצה את זה.‬
‫תפסיקי בבקשה.‬
‫את יפה.‬
‫גברת ג'ין.‬
‫אני לא רוצה להתחתן.‬
‫אז את לא חייבת.‬
‫אבל גברת ג'ין, את התחתנת, נכון?‬
‫התחתנתי,‬
‫אבל אני לא יכולה לומר שזה נהדר.‬
‫אם התחתנת, למה את אומרת לי לא להתחתן?‬
‫מוזר, נכון?‬
‫למה אמרתי לילדים‬ ‫לא לעשות כל כך הרבה דברים?‬
‫את בוכה, גברת ג'ין?‬
‫אל תבכי.‬
‫אני יודעת למה את ככה.‬
‫לא.‬
‫אף אחד לא יודע. אף אחד.‬
‫אפילו אני כבר לא יודעת.‬
‫אם הייתי הורגת את הבן שלך,‬
‫המצב היה נראה אחרת?‬
‫מה אם הייתי הולכת‬ ‫בעקבות התלמידים שלי אל מותם?‬
‫לא, מה אם הייתי ממשיכה בלימודים‬ ‫כמו שהחבר שלי עשה?‬
‫בשביל שניכם‬
‫ובשבילי…‬
‫אם זו התוצאה של הבחירות שלנו…‬
‫אני מדמיינת עולם…‬
‫שבו היינו עושות בחירות אחרות.‬
‫אפילו אם זה חסר משמעות.‬
‫אני לא רוצה את זה.‬
‫אלה האחרונים שנשארו לי.‬ ‫אלה שבאמת שאפשר להשתמש בהם.‬
‫את יודעת איך להשתמש בהם, נכון?‬
‫החבר'ה האלה ממש קשוחים. אין להם רחמים.‬
‫אני יודעת. אבל הבאתי את זה על עצמי.‬
‫אבל הסוף קרוב. למה לטרוח…‬
‫זאת את?‬
‫למה אתם כל כך מופתעים?‬
‫איפה הא-יול?‬
‫הא-יול…‬
‫גברת ג'ין.‬
‫ראית גברים שנראו קשוחים בדרך?‬
‫אתם רואים הרבה כאלה בחוץ?‬
‫מטורף בימינו.‬
‫אנחנו כל כך מפחדים‬ ‫שאנחנו לא יכולים אפילו לצאת החוצה…‬
‫לא ראית…‬
‫את הסמל קים בסביבה, נכון?‬
‫לא.‬
‫- סמל קים -‬
‫תוכלו לחיות אם תעזבו.‬
‫אני אתייחס אליכם יפה ואתן לכם אקדח.‬
‫ג'ונג הא-יול, תביאי את שני החברים שלך.‬
‫אל תעשי משהו מסוכן, גברת ג'ין.‬
‫את באמת תמותי אם…‬
‫למה שאני אמות?‬
‫אני לא אמות, בסדר?‬
‫אם אני חייבת למות, אני אמות…‬
‫אחרי שאראה אתכם‬
‫גדלים והופכים למבוגרים.‬
‫אז…‬
‫אני לא רוצה להיות מבוגרת.‬
‫לא ידעתי.‬
‫הכל חלף על פניי,‬
‫אבל אפילו לא שמתי לב.‬
‫קח אותי לשם.‬
‫לקבר שלי על רכס ההר.‬
‫רגע.‬
‫להתראות‬
‫לעולם הזה.‬
‫להתראות לשכונה שלי.‬
‫להתראות,‬
‫אמהות ואבות.‬
‫לשעון המוזיקלי הספונטני.‬
‫ולגינה שטיפחנו, היי שלום.‬
‫לאוכל והקפה הטעימים.‬
‫לבגדים שזה עתה גוהצו‬ ‫ולבתי המרחץ המהבילים ממים רותחים.‬
‫להירדמות‬
‫ולהתעוררות.‬
‫לאדמה היקרה שאיש לא יודע את ערכה האמיתית‬
‫כי היא כל כך יפה ומרהיבה…‬
‫להתראות.‬
‫- להתראות אדמה -‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬