PŘEŽIJÍ JEN SILNĚJŠÍ
Netuším, proč jsou ty kuličky tak vláčný, ale je to tak.
- Díky. - Jsi první žena, co se na to ptá.
Víš, co je na manželství nejlepší?
Že mám manžela.
Proč máme z fotobudky samé fotky líbající se Jade?
Je nadržená.
Prý to má po prapraprapraprababičce.
Prý se to u nich dědí.
Ale vypadá to, že si to všichni…
Nemluvilas s ním?
Ne. Už je to 163 hodin a pořád jsem s ním nemluvila
a ani nechci.
Ale já říkal, ať ti to neříká, a na mě se nezlobíš.
Jo, ale tys mě chránil, zato on…
On co?
Dotkl se mě. Zkazil můj den.
Ano,
chybí mi.
Chybí mi jeho každodenní selfíčka.
Hned je taky musím mazat, „protože nás sleduje vláda“.
Nebo: „iCloud, Mave.“ Ani nevím, co iCloud dělá.
Ale pořád se na něj zlobím.
Nepohádali jste se poprvé.
Jo. Ano, ale nikdy takhle moc.
- Bojíš se s ním mluvit? - Nebojím se s ním mluvit, jen…
Cítím se teď hrozně zranitelná.
Co se děje s námi, když máme po hádce těžký rozhovor?
Sblíží nás to.
Takže, moje krásná ženo, asi by sis s ním měla promluvit.
Tys mě právě ukecal?
Fuj! Nesnáším, když máš pravdu.
Ale miluju, že jsem tvoje žena. Je to velmi matoucí.
Díky, žes přišla.
Něco ti nesu.
To je na nohy.
Má to zmírnit nevolnosti a uvolní tě to.
A tohle je levandule.
Máš ráda levanduli? Je to roller.
Přetřeš se před spaním za ušima a…
Odkud to víš?
Mám přátele a umím číst, jasný?
Oukej, jenom se ptám.
Díky.
Hele…
Chci se zapojit. A vím, že je to tvoje tělo.
To všechno vím, chápu to a máš pravdu.
Dítě je tvoje. Je v něm i kus mě, ale je tvoje.
A nejsem žádnej flákač jako třeba Nelly.
Budu přebalovat o půlnoci a tak, jsem připravenej na všechno.
Když malej bude něco potřebovat, jsem tady.
Jo? A když mě u sebe budeš chtít, budu jedině rád, vážně.
Plánuju porodit v Central Jersey.
Moje tety tam mají svoji síť.
Vždycky tam bude někdo, kdo mi pomůže, kdo se o nás postará.
Dítě potřebuje vesnici a má komunita je připravená.
Vy máte komunu?
Třígenerační dům, sdílený účet na výdaje.
- Říkej si tomu, jak chceš. - To je komuna.
Je to komunita.
Je to doslova v tom slově.
- Jo, to chápu. - Takže…
Tohle je prostě můj plán,
protože vím, že sama to nezvládnu.
- Jaký plán máš ty? - Já…
Já nemám jeden plán. Mám plány.
Spoustu.
Můj kalich přetéká plány.
Mám jich strašně moc. Mám komunu i -itu.
- Tak jo, Khalile. - Jo.
Věřím ti. To je super.
Ráda tvý blízký poznám.
Jo.
Khalile, jsi doma? Jestli jsi na záchodě, zakřič „záchod“.
Jestli se na mě pořád zlobíš, řekni to.
- Ahoj. - Ahoj.
- Počkej, haló? - Haló?
Neslyším tě. Proč zníš, jako bys byl v ponorce?
- To je trapný. - Jo.
Přinesla jsem ti… toaleťák od černochů, protože…
- Víš, že ho potřebuju. - Jo.
- Díky. Dvouvrstvý? - S tvýma trubkama ne.
Vím, že jsme na svatbě oba řekli dost hnusný věci. Dotkl ses mě.
A mrzí mě, že se to stalo.
Štve mě to.
Mě taky.
Je to děs.
No…
Celej rok sleduju, jak se snažíš otěhotnět,
celej život před tím sám utíkám a najednou prásk.
Vesmír je šmejd.
To mi povídej.
Neměl jsem říkat, že mi to zničí život, to jsem fakt neměl.
Vím, jak moc chceš dítě.
Mrzí mě to.
Děkuju,
že to říkáš.
Přemýšlela jsem o tom, proč mě to tak vzalo.
Proč jsem se tak naštvala?
Tak strašně moc.
Je za tím závist.
Závidím ti. Zažiješ něco, po čem tak dlouho toužím.
A já ti nechci závidět.
Chci ti to přát! Budu ti to přát, vážně.
Tohle jsou šílený…
Jsou to šílený životní změny.
To teda jo.
- Ty ses vdala, já budu mít dítě. - No ty vole.
Dospíváme.
Jsme dospělí, ale pořád dospíváme.
Poslouchej, nepřichází v úvahu, abych s tebou a tvým mimčem nebyla.
Jsme rodina.
Ano?
Ano.
To jsem potřeboval slyšet.
A nech si otestovat byt na olovo. Jak tady chceš mít dítě?
Jo, je to rustikální.
Ne, rustikální už je pasé. Tos taky potřeboval slyšet.
O TŘI TÝDNY POZDĚJI
U pohovoru na zelenou kartu se nelíbá! Odsedněte si.
Nepředvádějte se.
A… je to nechutný.
- Láska není nechutná. Kdo ti co udělal? - O mě nejde, neodbíhej.
Dobře.
Takže, vaše jména?
Mavis „Potvora“ Beaumontová, ó ká?
- A ty, kámo? - Luca Berrada.
Manžel té potvory.
První otázka. Kdo krade peřinu?
- On. - Jo, já.
Šíleně si ji pro sebe syslí.
Je zabalený jako roláda, až moc.
- Obhaj se. - Je mi zima na nohy.
- Upletla jsem ti ponožky. - V nich je mi horko.
- Tak ti bude zima. - Upleť je míň teplé.
To bylo dobrý. Jo.
Není to špatný. Dobře.
- Na které straně postele spíš? - Na té, co si Mavis myslí, že je její.
Jsem žena, můžu změnit názor.
Jak se máte?
- Wendy Williamsová. - Jo.
To bylo slušný. Ale ona tady nesedí.
- Ale zníte fakt věrohodně. - Jo!
Takže další otázka.
- Jsme frajeři, lásko. - Jo.
Otázku o dětech přeskočíme, nemusíte…
Jde nám to! Zeptej se.
Přemýšleli jste o dětech?
Jaké máte ohledně dětí představy?
- Nemusíme… - To je hračka.
Rozhodně děti mít chceme a snažíme se o ně.
Já ti…
Já nevím.
Asi ne.
Asi ne?
Snažíme se už dlouho a marně.
Život v tý emoční nejistotě mě vyčerpává.
Chci se cítit příjemně, skvěle a šťastně.
Nechci cítit ani špetku nejistoty, chápeš? Tak…
Asi… asi končím.
Aha, a proč jsi mi to neřekla?
Zjistila jsem to teď.
O tomhle bychom si měli promluvit.
Právě o tom mluvíme.
- Jenže při pohovoru. - Tohle není doopravdy.
Pravda.
Ale je to skutečný rozhovor.
Taky pravda.
Dobře.
Hej.
Mav, promiň, nechtěl…
- Je to blbá otázka. - Ne, není blbá.
Je to velmi dobrá otázka.
Nemůžu utíkat před těžkými rozhovory s mými milovanými.
A je skvělý moct říct, co si myslím.
Podej mi ruku, Berrado.
Teď je fakt těžký necitovat M. L. Kinga. To je můj sen!
O TŘI MĚSÍCE POZDĚJI
Ty barvy! Nedávej to do sušičky, srazí se.
Tak tohle je úžasný.
A jestli se do toho vejdu, beru to.
Přesně o tom mluvím.
Přidám tam lem, zvýrazní ti prdelku.
Díky.
Bože můj! Tak to je kapsulový kousek!
Nepopřeš, že tyhle modely k sobě úžasně ladí.
A ta oranžová!
Dala sis můj prášek? Seš vážně soustředěná.
Ne, jenom už neplýtvám energií na věci, co neovlivním.
A navíc se blíží akce obálky Essence, na depku není čas.
Chápu.
Já si smazala seznamku a zmizelo mi akné ze zad.
Aha. Tak to je něco. To je…
To je skoro to samý.
Už vím, jak udělat ty denimový harémky.
Mám radost.
Chce to světlejší denim a vyšší pas.
Válím na všech frontách, jo!
Ve svým živlu.
Jo, v třásních jsem jiný člověk.
PŘEBALOVACÍ ZÁVOD
MIMINKO!
Vítejte.
Někdo byl v Macy's! Vím, co tam je.
- Čau, Mave. - Ahoj!
Moc Burberry?
Ne, vůbec ne.
Vypadáš jako deštník princezny Diany na grilovačce.
Jo, až tak? Už to vidím. Snažil jsem se sladit.
Musím doplnit jídlo a rozjet novou hru.
A mrknu na playlist.
Připojilo se to na Lucův Spotify
a tolik Enriqueho Iglesiase nepotřebujem.
A než zapomenu! Něco pro tebe mám.
- Ty pro mě něco máš? Co? - Jo! Hele.
Je to kšiltovka pro zodpovědnýho taťku.
Díky. A díky za vše.
Já ráda.
Je to sranda, ale je to i důležitý.
Pomáháme ti, protože budeš vychovávat synka v penálu
a vlastníš jedinou vidličku, dekorativní.
Dala jsem vidličky na seznam.
Víš co? Budu se stěhovat.
- Co? - Co?
Stěhuješ se? Z bytu, ve kterém teď bydlíš?
Jenom do jinýho bytu na stejný chodbě.
Dvoupokojovýho.
- Co? - Co?
Dvoupokojovýho?
Seš miliardář? To je šílený.
Oukej, Johne Legende! A co ten starý byt?
Nevím. Ale řekl jsem si, že je čas se posunout.
- No ty kráso… - Jo. Co?
Máma se vrhla na Imani. Musím…
- Mám tě rád. - Já tebe taky.
- Pojď sem. - Ahoj.
Tak se to nehraje. Musíte hádat, co je v plíně.
Takhle chutná opravdové jídlo.
Opravdové jídlo je to, co sama připravíte.
Tak to chci dělat já.
S tvým vařením ne.
Budeš pořád prodávat sušenky na ulici, až se vnouček narodí?
Jestli prodejem sušenek myslíte vlastnictví cateringové firmy, ano.
Někdo musí platit účty, když táta platí účty babičce,
která nemá o práci ani ponětí.
Copak se to tady děje?
Imani mi právě říkala,
jak moje vnouče vyroste hladové,
a pak mě ještě urazila.
- Imani? - Má pravdu.
Hele, zasloužila jsem si to.
Ale řeknu ti, co ještě řekla.
Každý druhý měsíc si můžu miminko vzít, abyste si odpočinuli.
To neřekla.
Ne, to jsem neřekla.
Ale můžu.
- To by bylo fajn. - Jo.
To by bylo.
Mami, co to… Zbláznila ses?
Co? Je mentolová.
Je těhotná a jsme uvnitř.
Sedmdesátky skončily.
Sakryš, to je moc.
- Čau, kočko. - Ahoj.
Jsi v pohodě?
- Jo, super. - Jo.
Co jsi přišla, ještě ses nezastavila.
Jo, to jsem já.
Chci, aby bylo všechno perfektní, protože miminka…
Vycítí atmošku.
Mají rády dobrou náladu, a to chci.
Nechceš si na chvíli sednout? Zasloužíš si to.
LOL, zníš jak Khalil.
Pořád říká: „Mav, musíš být na sebe hodná.
Chápeš, Mav?“ Už sklapni, Khalile.
Je ti dobře? Vadí ti česnek v hummusu?
Říkala jsem Tonymu, ať s česnekem brzdí.
Ne, jenom mě dost kopl.
Aha, tak fajn.
Líbí se mu, když říkáš, ať táta sklapne.
- Aha, ty máš ale drzý mimčo. - Jo.
Chceš si sáhnout?
Ano. Jo.
Tak jo.
Sklapni, Khalile.
Nevím.
Sklapni, Khalile.
Bože můj! Božíčku!
Drž hubu, Khalile!
Vždyť nemluvím, do háje!
Drž hubu, Khalile.
Ahoj, maličký.
Už teď tě miluju.
Těším se na tebe.
Je mi jasný, že chci být máma.
To chci, chci být máma.
A je mi jasný,
že nechci, aby to moje tělo muselo zas podstupovat.
Fakt že ne!
Mavis, můžu vám představit možnosti.
Ano, prosím, představte, to od vás potřebuju.
To jsem právě chtěla udělat, než jste…
Nechci vás přerušovat, ale vážně to chci vědět, tak prosím.
Povídejte.
Máme několik možností.
Doktorko Terriová!
Můžete mi je už prostě říct?
Upřímně, vy si fakt dáváte na čas.
Trvá vám, než se dostanete k věci,
já tady sedím a říkám si:
kdy se dostanete k těm možnostem, co furt zmiňujete?
Než se k tomu dostanete, vyschnou mi vajíčka.
Děvče, mlčte a nechte mě mluvit.
Do háje už!
Snažím se být milá,
ale vy mi to fakt neusnadňujete.
Než mě necháte něco doříct, budu v důchodu.
A k smrti unavená.
- Panebože. - Mám strach.
Je přirozené mít strach.
Mít strach je logické.
Mám pocit,
že mít dítě je pro ženu naprosto přirozené,
ale pro mě je tak strašně těžké.
A je to nefér,
protože většinu života jsem se snažila neotěhotnět.
Antikoncepce, kondomy, jiný díry.
Pardon. Já že tohle je bezpečný prostor.
Jsem gynekoložka, ne terapeutka.
Ale Mavis,
tohle je bezpečný prostor.
Dobře. Já ho totiž potřebuju.
Protože jestli vážně mluvíme o tom, že nejsem schopná donosit dítě,
je to jako…
Jak máme mluvit o tom, jaký z toho budu mít pocit?
Budu se pak cítit…
jako horší máma?
Nebo jako horší žena? Nebo prostě…
Nad tolika věcmi člověk nepřemýšlí.
Třeba porod.
Netušila jsem, že se o porodech tolik mluví.
Ale na té Khalilově oslavě o tom mluvili všichni.
„Můj porod byl jako tvůj.“
A já si říkala, o jakým porodu budu mluvit já?
Jaký bude? Já nevím.
Bude to… těžký? To pak budu říkat?
Že to bylo těžký, smutný, mega traumatický a drahý?
- Prostě… - Cílem je odnést si zdravé miminko.
A vy musíte být zdravá, abyste se o něj mohla starat.
Do toho, jak založíte rodinu, nikomu nic není.
Víte, že do toho budou všichni kecat.
Pokud to nejsou pediatři,
pošlete je do prdele.
Dobře.
Pošlu je do prdele.
Proč jste to navrhla až teď?
Děkuju.
Jsem tady.
Ať se děje cokoli.
Já vím.
- Jsem tady. - Děkuju.
Takže… tu budeme jenom tak sedět?
Můžeš klidně dovnitř, jestli chceš jenom sedět.
Je to pro mě nový.
Protože… se spolu takhle nebavíme.
Ale… budu mít dítě.
Fakt?
Holka na jednu noc, co? Seš po tátovi.
Vsadím se, že vypadá jako tvoje máma.
Vidíš? Vůbec jsem sem neměl chodit.
Přišels za Tariqem Da Freakem.
- Takže si povídáme. - Neříkej si tak!
Co…
Poslyš…
Já se snažím.
Budu mít dítě.
A přemýšlím…
Doufám, že až bude dost velkej, tak ho sem přivedu,
aby poznal svýho dědu.
V to doufám.
A nevím, jestli je to dobrý nápad.
Vím, že podle tebe není. Ale já si myslím…
Bylo by to skvělý.
Mohl bych být dědeček
místo otce, kterýho jsi nikdy neměl.
Nebo tak něco.
Chápu, že ti to dává smysl. Ale ve skutečnosti to smysl nedává.
Říkám to, protože tě chápu.
Poslouchej,
spousta lidí tady
už nemá rodinu, která by za nima přišla.
Ale to, že se mnou furt mluvíš,
to je pecka.
Dobře.
- Dobře. - Jo.
Dobře.
- Zkusíme to. - Jo.
Neposer to.
Zkusím to neposrat, fakt.
Dobře.
A jak se má tvoje kámoška? Ta holka krev a mlíko?
Už zas seš sprostej, já…
Jen se ptám, jak se má ta velká holka…
- Říkám, nebuď sprostej. - Víš co?
Jo, omlouvám se.
STYLISTÉ
Když přemýšlím o modelu, zvažuju i jeho účel.
Oblečení není jen oblečení. Je to komunikace, je to vzpomínka.
Myslíš, že si to můžu vzít domů?
Lásko! Ne, doma máš originál.
Ale zeptám se, dobrý nápad.
Tohle je bomba.
Je to šílený. Nerozbreč mě, rozmažu se.
Panebože, kluci.
Tamhle je Bradley Ode. Bradley Ode.
Bradley je nejlepší.
Miluju Bradleyho. Kdo je Bradley?
Bradley je ředitel HSN.
- To jsem věděl. - Hustý.
A já mám na sobě svůj model před chlapem, co ho může dát do televize.
Jsem v pohodě, klidná, vyrovnaná, uvolněná!
Děkuji. A omlouvám se, že jsem to přetáhl.
To byl Wouri Vice.
Ukaž se, Wouri.
A nyní naše poslední stylistka…
Tedy návrhářka.
…ze zářijové obálky, Mavis Beaumontová.
Božínku!
Placáka.
Sekne ti to.
Jejda. Ahoj, všichni!
Tleskejte dál! Ještě jdu!
Ahoj!
Děkuju.
Ahoj, všichni. Ty jo, no…
Oukej.
Když se rozhlédnu po té krásné místnosti plné lásky a světla, tak…
Jsem ráda, že můžu slavit se svými kolegy,
spolupracovníky a vybranou rodinou.
Děkuju, Sydney, za tu čest.
Myslím na to, jak dlouho trvá dosáhnout svých snů.
Když máte velké sny, ale nevypadáte jako ostatní,
někdy se zdá, že se to nikdy nesplní, jenže může.
Dřív jsem se často
ptala ostatních lidí na jejich názor ohledně toho,
co je správné a co ne,
ale
už tu blbost nedělám.
Hledám v sobě.
Což bychom měli dělat častěji.
Intuice je největší síla, jakou kdy budete mít.
Nikdo vám ji nevezme.
Někdy je to to jediný, co vám sedí.
Zapamatujte si z dnešního večera jednu věc.
Potřebujete svoje lidi.
A ti dobří…
- Mám tě ráda, K. - Já tebe taky.
Zachránils mě.
…se objeví, když to nejmíň čekáte.
Když je potřebujete.
A způsobem, který byste nečekali.
Jaký byl den?
Připravená?
A někdy si holt musíte projít peklem,
než pochopíte, jak dobrý to může být.
Bože můj! Skupinový objetí!
Ale když najdete svou vybranou rodinu, život je o něco sladší.
…jsem fakt nadšená!
O TŘI ROKY POZDĚJI
Lidi vám dají sílu oslavovat to dobrý.
A věřte, že toho dobrýho bude hodně.
Ty jo.
Jo! To mě podrž!
To jsem já!
- Kdo to je? - Bože!
Ahoj, ňuníku! Ahoj, miláčku!
- Podívej se. - Páni!
Koukej, ňuníku.
A jak vždycky říkám,
my nejsme ti, co se mají přizpůsobit světu.
To svět se má přizpůsobit nám.
Moc vám děkuju.
Jo?
PODLE KNIHY MICHELLE BUTEAU
Překlad titulků: Lucie Olešová